179 
og veludviklede kjæver, hvormed de med stor hidsighed forsvarer 
sig mod fiendtlige angreb; og naar det af og til hænder, at en 
edderkop vover et anfald paa disse djærve smaavæsener, ender det 
ikke sjelden med, at den saaret og med tydelige tegn paa smerte 
søger at redde sig ved en hastig flugt. 
Der gives dog trods dette edderkoparter, der ikke alene vover 
sig ikast med myrerne, men endog har gjort fangsten af dem til sin 
specialitet. Til disse hører fornemmelig arterne af den over hele 
Europa ganske almindelig udbredte slegt, theridium, af hvilken dog 
særlig theridium riparium udmerker sig ved den ganske eiendomme- 
lige maade, hvorpaa den bærer sig ad med fangsten. 
Denne edderkopart opholder sig for det meste temmelig lavt over 
jordbunden under busker f. eks., rosenbusker i haver eller i skog- 
kanter, helst hvor bunden kun er sparsomt bevokset med planter, og 
hvor den røde myre (myrmica levinoides) har sine færdselsveie fra og 
til rederne. I en høide af 10 til 25 cm. over jordbunden anlægger 
den sin rede. Denne, der er kræmmerhusformet og bestaar af jord- 
klumper, sandkorn og plantedele, der er sammenføiede med spind, er 
ophængt under buske eller urter ved hjælp af traade, der er fæstede 
til dens øvre ende. Dens længde varierer mellem 1 og 8 cm. og 
ens største tvermaal er som oftest ikke over 1 cm. For at forhindre, 
at den af vinden skal sættes i altfor heftig svingende bevægelse er 
der fra ydervæggene anbragt traade der udgaar i forskjellige retninger 
og er heftede til omkringstaaende planter og andre gjenstande. Under 
og omkring redens nederste del findes et netverk, der som oftest 
bestaar af næsten kvadratiske smaaruder (se fir. 929). Fra dette 
netverk udgaar de egentlige fangetraade, der bestaar af strakte liner, 
som i sin nedre ende er fæstet til jordbunden. 
Disse liner er især i sin nedre del overordentlig klæbrige, idet 
de ligesom linerne i korsedderkoppens bekjendte hjulformede væv er 
besat med en mængde ganske smaa limkugler, og paa dette klæbestofs 
effektivitet beror det, om fangsten skal lykkes. 
Myrerne bevæger sig som bekjendt i almindelighed krybende paa 
jordbunden og kommer kun op paa trær og urter, naar de vil forsyne 
sig af bladlusenes søde afsondringer eller for at søge honning paa 
blomsterne. Under sine vandringer fra og til reden gaar de saa godt 
som aldrig i ret linje eller uafbrudt marsch, men bevæger sig som 
oftest i zigzag og stødvis, stadig famlende sig for med sine knæbøiede 
