193 
anden størrelse fremkom med kun otte sekunders eksposition. —Foto- 
graferingen af solen og maanen frembyder efter opfindelsen af kollo- 
diumspladerne ikke mere væsentlige vanskeligheder. For solens ved- 
kommende maatte ekspositionstiden i almindelighed bringes under en 
tusendedel sekund, hvilken tilveiebragtes ved en fin spalte, som ved 
en sterk fjeder med stor hurtighed farer over solbilledet tæt ved den 
fotografiske plade. 
At astrofotografien til trods for disse bemerkelsesværdige frem- 
skridt imidlertid endnu ikke havde erholdt ressort, havde nærmest sin 
grund i, at man ikke havde taget hensyn til objektivets særlige kon- 
struktion til fotografiske formaal. Ligesom i spørgsmaalet om de for 
øiet merkbare lysstraaler en enkellinse spreder de forskjellige lyssorter 
og derved gjør billedet uklart med svage, farvede konturer, saa er 
forholdet akkurat det samme med hensyn til de lyssorter, som er 
mest virksomme ved indvirkning paa den fotografiske plade. Denne 
feil ved de optiske instrumenter havde man allerede siden Klingen- 
stjernas dage vidst at afhjælpe ved at kombinere to glassorter til 
en dobbeltlinse af en saadan beskaffenhed, at den samler to forskjellig 
farvede lyssorter til samme punkt, hvorved dispositionen for største- 
delen ophæves. Men tillempningen heraf for de saakaldte aktinske 
straaler ved fotografering var noget, som man havde glemt. Ameri- 
kaneren dr. Rutherfurd tilkommer fortjenesten af i aaret 1864 
først at have konstrueret saadanne akromatiserede fotografiske objek- 
tiver. Hvilket uhørt fremskridt, som denne nye opfindelse indeholder 
for astrofotografiens udvikling, fremgaar deraf, at Rutherfurd nu kunde 
fotografere stjerner af indtil niende størrelse. Først i løbet af de 
senere aar er forøvrigt resultaterne af de astrofotografier, som Ruther- 
furd havde taget i et temmelig betydeligt antal, komne til almenhedens 
kundskab ved publikationer af Rees, Jacobi, Davis ved Columbia 
eollege i New York. Ogsaa det første fotografiske solspektrum 
fremstilledes af Rutherfurd i aaret 1864 ved hjælp af et svovlkul- 
prisme. Dette spektrum imdeholder tre gange saa mange linjer som 
Kirechhoff—Bunsens atlas. Otte aar efter lykkedes det Henry 
Droper at tage det første stjernespektrum, nemlig af stjernen Vega 
med fire synlige spektrallinjer. Hertil kan tilføies de af Rutherfurds 
elev, B. A. Gould i Cordoba i aarene 1870—1882 tagne fotografier 
af dobbeltstjerner og stjernegrupper, tilhørende den sydlige hemisfære, 
Naturen* 13 
