200 
udføres ved hjælp af krigskunst, men denne forudsætter en fælles 
slagplan, som ofte er vel udarbeidet, og at der af lederne gives ordrer, 
som modtages og lystres af de andre medlemmer af flokken. Værdien 
af hurtig opfatning og almindelig forstand, saavel som villighed til 
samarbeide, viser sig her straks, thi uden disse egenskabar kunde 
aldrig nogen saadan kombination blive heldig udført. Videre, naar 
byttet er indenfor rækkevidde, trænges ofte hele flokkens samlede 
anstrengelse til at slaa det ned. Dersom en del ulve eller vilde hunde 
var spredt udover et distrikt, og de handlede hver for sig uafhængig 
af de andre, saaledes som dyr af katteslegten gjør, vilde store dyr, som 
elgen og bisonoksen, ikke kunne bruges til mad, og de kunde dø af 
hunger midt oppe i overfloden. Men dersom de slutter sig sammen og 
handler under ledelse af erfarne førere, kan de straks drage sig til 
nytte, hvad der ellers i hundeøkonomien vilde være uanvendelig vare. 
Som vi har pegt paa, forudsætter dette uundgaaelige samarbeide 
elementerne af saavel samfundsmæssige som moralske egenskaber. 
De unge og uerfarnes lydighed overfor førerne og iagttagelsen af visse 
regler for opførsel er et ,sine qua non* for det heldige udfald af en 
hvilkensomhelst strategisk kombination. 
Heraf følger derfor, at ungerne af alle slags dyr som lever i 
flokke, og især de af denne type, er lydige og lærvillige og har netop 
de egenskaber, som vi ønsker hos dyr, som skal opdrages specielt for 
vort brug. I virkeligheden har vi her den naturlige grund for den 
lærenemhed og lydighed, som er saa fremtrædende og uvurderlige 
karaktertræk hos hunde, saaledes som vi kjender dem. 
De maa ogsaa være trofaste mod sine kammerater i ord og gjer- 
ning. En hund, som giver hals, naar den ikke har noget vildt for 
sig, og saadanne hunde-løgnere er ikke ukjendte, hvad enhver jæger 
kan bevidne, kan ødelægge en hel dags jagt, og sende hele flokken 
tilsengs uden aftensmad. Det er interessant og morsomt at lægge 
merke til den umaadelige foragt, hvormed flokkens hunde betragter et 
troløst medlem. Dets feil bliver meget vel kjendt, og lad det gjø 
saameget det lyster, ikke en af dets kammerater vil løbe til stedet, 
hvad de straks gjør, naar de hører den mindste lyd fra en erfaren og 
betroet sporhund. 
Hensynsfuldhed ligeoverfor hinanden er ogsaa en egenskab, som 
ikke kan undværes. Saaledes ser vi, at hvor stor kappelyst der end 
er imellem kobbelets forskjellige individer, under jagten bliver den 
rd 
