201 
holdt indenfor strenge grænser og er underordnet det fælles maal. 
Det er først efter at byttet er indhentet og dræbt, at kampen om en del 
af rovet begynder mellem individerne. Netop den kjendsgjerning, at 
der udgaar indbydelse til at deltage i forfølgelsen, saasnart vildtet er 
opdaget, istedetfor at finderen stjæler sig bort og efter det paa egen 
regning, er et vidnesbyrd om dette; og hvis en af kobbelet bliver 
angrebet af det jagede dyr eller af en fiende, bliver dens hyl og høie 
skrig straks besvaret af alle inden hørevidde. 
Enhver har lagt merke til den ustyrlige magt i dette instinkt, 
naar man hører gjøen og skrig fra en skraalhals af en gadehund. 
Hunde kommer rendende til fra alle kanter og tager straks del i 
spektakkelet. Følgen er ialmindelighed en forvirret frifægtning af 
meget uregelmæssig beskaffenhed, og enhver hund er tilsyneladende 
færdig til at bide enhver af de andre. Man vil let kunne indse, at denne 
forvirring skyldes ødelæggelsen af den naturlige disciplin, foraarsaget 
af de menneskelige institutioners forstyrrende og vilkaarlige indily- 
delse. Dersom to af de kjæmpende tilfældigvis er venner, vil de 
holde sammen og behandle alle de øvrige som fiender. I vild tilstand 
vil lyden af strid betyde enten en partifægtning eller kamp med en 
eller anden mægtig fiende af flokken; og i første tilfælde vil sand- 
synligvis enhver hund inden hørevidde tilhøre det ene eller andet 
kjæmpende parti. Ved at optage hunde i vore familjer, har vi om- 
styrtet hundens diseiplinære forhold paa mange maader; men endnu 
er det gamle loyale instinkt at løbe en ven, som man tror er 1 fare, 
til hjælp saa sterkt, at man har seet, at en dames mops har sprunget 
ned fra en vogn for at tage del i et slagsmaal mellem to store hunde. 
Blandt vilde hunde maatte det fælles vel lide skjæbnesvanger skade 
ved en slappelse af denne instinktive troskab. Alle, som har havt med 
hunde at gjøre, ved, at ethvert kobbel har visse individer, hvis speci- 
elle talenter er uvurderlige for de øvrige. I almindelighed vil en eller 
to af et kobbel støvere være de dygtigste til at finde sporet, naar de 
jager harer i lyngen, og i tilfælde af, at de skulde tabe sporet, vil et 
andet individ som oftest være saa heldig at finde det igjen. —Frem- 
deles vil en hund have et bedre syn og kunne løbe hurtigere end de 
øvrige, og i det øieblik, den faar øie paa vildtet, vil den holde op 
med den kjedeligere maade at forfølge paa og styrte afsted for fuld 
fart for at gribe det. 
Blandt vilde hunde, som forfølger stort og sterkt vildt, vil nød- 
