205 
uerfarne skulde kunne forstaa og deltage i de ældres klogere planer. 
De samme nedarvede vaner og tendenser gjør den tjenlig til jagthund 
og til at vogte og drive faar eller hornkvæg. Denne sidste beskjæf- 
tigelse ligner meget en pen sort jagt under visse specielle regler og 
indskrænkninger og med udeladelse af dræbningen. Man har lagttaget, 
at de indiske jakaler i deu tid, de opaler ungerne, taalmodig og 
langsomt driver vilde dyr henimod sine boliger, førend de dræber 
dem, som for at have maden saa nær hjemmet som mulig; men dette 
kan kun blive udført af hele flokken under en taalmodig selvkontrol, 
og ved at lederne stadig dæmper de yngre medlemmers sterke lyst 
til at fare ind paa og dræbe det trætte og forvirrede vildt. 
Det fredelige anlæg og villigheden til at underkaste sig disciplin 
er ogsaa racedyder, som vi drager fordel af. Naar hunden lusker 
afsted med halen mellem benene, naar man skjænder paa den, eller 
den lægger sig paa ryg og bliver liggende med poterne i veiret som 
et billede paa fuldstændig underkastelse, opfører den sig endnu overfor 
sin herre, som dens vilde forfædre gjorde overfor flokkens myndige 
ledere eller en seierrig fiende af dens egen race. 
Jesse fortæller, at naar pariahhundene i en af Østens byer 
ønsker at passere en gade, som beboes af en anden fiok, lister den 
sig afsted paa den ydmygeste maade med halen saameget som mulig 
mellem benene, og bliver den udfordret, lægger den sig paa ryg, og 
der bliver den liggende flau og underdanig ventende paa tilladelse til 
at gaa videre. Det samme kan man se, naar en stor og sterk hund 
angriber en ung og frygtsom. Denne udtryksfulde og umiskjendelige 
maade at vise underkastelse paa er beregnet paa at afvæbne fiendtlige 
følelser og indbyde til fred og harmoni. 
Det synes altsaa, som om hundeindbildningen netop paa grund 
af sin svaghed omdanner mennesket til en hund, og som vi kunde 
vente, naar vi dømmer ud fra den kynomorfiske hypothese, stanser 
den ikke med dette. I en meget interessant fortælling om faare- 
hunde i Argentina, som fortælles i ,The Voyage of the Beagle* 
viser Darwin, at ved en omsorgsfuld afretning har hyrderne lært. 
hundene at betragte de dyr, de vogter, som kammerater i samme flok 
som dem selv; i den grad at en eneste hund, omendskjønt den 
flygter for en fiende, naar den er alene, saa vil den, saasnart den naar 
hen til hjorden, som den tilhører, vende om og stille sig ansigt til 
ansigt mod hvilkensomhelst overmagt, idet den øiensynlig er af den 
