229 
det nye omtrent 50—60 cm. tykke guanolag. Dette har jeg hidtil 
ikke kunnet forklare mig. 
Paa denne lille ø kunde man gjøre endnu en meget interessant 
iagttagelse. Hele øen var nemlig bedækket med kadavere af 3 til 5 
uger gamle pelikaner. Som aarsag til denne masseuddøen angav man, 
at de store fiskestimer leilighedsvis trak bort til andre dele af oceanet, 
hvorved det bliver umuligt for pelikanerne at ernære sit afkom. De 
maa nemlig selv følge stimerne for ikke selv at lide hungersdøden. 
I almindelighed vil det ikke være vanskeligt for pelikanerne at 
tilfredsstille ungernes uhyre næringsbehov. Ved hine kyster staar der 
ofte tusener kubikmeter fisk sammenpakket paa forholdsvis smaa rum. 
Havet faar derved en dyb violet farve. I begyndelsen holdt jeg disse 
paa lang afstand syniige violette flekker, der havde en overflade af 
flere hundrede kvadratmeter, for drivende tangmasser, indtil vor damper 
tilfældigvis gik tvers igjennem en saadan fiskestim. Øieblikkelig 
forsvandt fiskene i dybet for straks igjen at vise sig i det rolige 
kjølvand. 
Pelikanernes liv er yderst interessant. Om morgenen flyver de i 
lange bølgeformede træk fra sine sove- eller ynglepladse ud paa jagt, 
for først at vende tilbage efter flere timer. 
Merkelig nok ledes disse fugletræk, der ofte kan bestaa af over 
150 fugle af en mindre søfugl. Saaledes saa jeg, cormoraner og 
mindre svømmefugle med sorte vinger anføre en meget hurtig fly- 
vende pelikanflok. Paa de egentlige jagtgrunde hersker et meget 
interessant liv. Man gjør sig intet begreb om, hvor uhyre talrige de 
skarer er, som her leilighedsvis forsamler sig. I flere miles afstand 
lugter man guanofuglene. Havet er bedækket med de fedtagtige sli- 
mede ekskrementer. 
Pelikanen flyver under fiskeriet i et ganske roligt tempo, ikke 
meget høit over vandspeilet. Pludselig hæver den sig uden sterkere 
vingebevægelser op til en høide af 7—10 meter, for derpaa lynsnart 
med langt fremadrettet næb at styrte løs paa byttet. Efter faa 
sekunder dukker fuglen atter op, og hæver det kjæmpemæssige næb 
op for at lade fisken forsvinde deri. Samtidig trykker den næbbet 
ind til brystet, slaar nogle vingeslag i vandet og støder kraftig fra 
med de brede svømmefødder forat faa den nødvendige fart til at hæve 
sig op, og gjenoptager derpaa atter det forrige rolige tempo. Dette 
gjentager sig regelmæssig omtrent engang hvert minut. 
