239 
stjernerne gjennem det tomme verdensrum. Da man, som nævnt, ikke 
kan tænke sig, at energien forplanter sig gjennem et absolut tomt 
rum, saa antager man et stof, ætheren, der gjennemtrænger alle ting 
og opfylder hele verdensrummet. 
Dersom der gaves materie, der var skilt fra al anden materie ved 
et absolut tomt rum, saa kunde ingen energi naa fra denne til hin 
eller omvendt. Den ene vilde overhovedet ikke eksistere for den 
anden. 
Hvorledes skulde man vel tænke sig nogen vekselvirkning, naar 
enhver forbindelse var afskaaret ved et absolut tomt rum? Om der 
gives noget absolut ,tomt rum", er derfor et ørkesløst spørgsmaal, 
i ethvert fald lærer stjernelyset, som kommer til os fra billioner af 
miles afstand, at vi er forbundet med det fjerneste fjerne, om ikke 
med egentlig materie saa dog med æther.  Saaledes er hele verdens- 
altet, saalangt blikket rækker, 1 virkeligheden en eneste sammenhæn- 
gende verden, en vidunderlig bygning af umaadelig udstrækning, 
dannet af materie og æther og belivet af den trem- og tilbageilende 
eller straalende energi. Vort solsystem, altsaa solen med de omkred- 
sende planeter, kometer og meteorer, der lyser op som stjerneskud i 
vor atmosfære, er en uendelig liden brøkdel af denne verden, en ensom 
verdensø, der ligesom svømmer i verdensætheren. Det vilde derfor 
være altfor dristigt at ville prøve at komme efter, hvor meget materie 
verdensaltet indeholder! Indskrænker man sig til solsystemet, saa er 
sagen ikke saa vanskelig. 
Verdensaltets energi viser sig hovedsagelig i 4 former: 
1. Kinetisk energi (bevægelsesenergi). 
2. Potentiel energi. 
3. Varme. 
4. Straalende energi eller ætherenergi. 
Det kan godt være, at ogsaa de andre energiformer spiller en 
langt større rolle, end vi, efter hvad vi nu ved, kan antage. Hvad 
f. eks. den elektriske energi angaar, som man før i tiden slet ikke 
kjendte, og som nu for tiden med saa store resultater griber ind paa 
alle tekniske omraader, saa har den i solsystemet visselig en langt 
større betydning, end man aner. 
Vi vil se, om vi kan faa et begreb om energimængderne i ver- 
«densrummet og begynder med vor jord, altsaa et af de allermindste 
