265 
blev, efter at dyrene var udfløine, dreiet 180, altsaa helt rundt. De 
tilbagevendende dyr samlede sig paa det sted, der laa akkurat modsat 
indgangsaabningen, hvor altsaa denne før havde været. Først efter 
længere tids søgen fandt de kun delvis veien ind i kuben igjen. 
Den hele kube blev, efterat bierne var udfløine, flyttet to meter 
fra sin forrige plads. Alle de tilbagevendende bier samlede sig paa det 
sted i luften, hvor før flyvehullet havde været, og fandt først efter 
lang tids søgen vei til den to meter derfra staaende kube. 
Bier, som man slap løs 1 en afstand af flere hundrede meter, fra 
kuben i gader, som var begrænset af høie huse, slog næsten uden 
undtagelse, før de havde naaet 1 høide med hustagene, ind paa den 
lige retning henimod kuben. 
Lader man bier flyve op i meget stor afstand fra deres kube, 
saa finder de for det meste ikke tilbage, men søger tilbage til det 
punkt, hvorfra man lod dem stige op. Da Bethe under et saadant 
forsøg holdt den æske, hvorfra en bi var fløiet op i luften og senere 
slap den ned, vendte bien tilbage til det sted i luften, hvor forhen 
æsken havde befundet sig, og fløi omkring dette sted i ganske smaa 
kredse. 
Da sansefornemmelser gjennem synet, lugten eller hørelsen i disse 
tilfælde synes umulige, saa staar der kun tilbage at antage, at, bierne 
følger en ganske ubekjendt kraft, der tvinger dem til at vende tilbage 
til det sted i rummet, hvorfra de fløi ud. Dette sted i rummet er 
sædvanlig bikuben, men behøver ikke nødvendigvis at være det. Denne 
krafts virkning strækker sig kun over et omraade, der er nogle kilo- 
meter i omkreds.* 
Denne merkelige kjendsgjerning er det interessanteste resultat af 
Bethes forskninger. Uvilkaarlig maa man mindes brevduernes evne 
til at finde vei. Disse kan jo, idetmindste i de fleste tilftælde uden 
at have seet veien før, med sikkerhed finde tilbage til sit hjem igjen. 
Bethe tager ogsaa disse fænomener til indtægt for sine anskuelser, 
og han former sine slutninger til følgende almindelige resultat: 
Det ser ud, som om alle de hvirvelløse dyr hverken besidder 
sanser eller evne til at samle erfaringer og herigjennem at modi- 
ficere sin handlemaade, og at alle paavirkninger af deres nervesystem 
ligger uuder niveauet af den almindelige sansning og lagttagelse, og 
at altsaa disse dyr rent mekanisk udfører alle disse handlinger, der 
ofte ser saa fornuftige ud.* 
