267 
Ifølge den ene skal det være refleksen af sollyset fra en støvring, 
som omgiver jorden. Denne støvring maa man forestille sig lig 
Saturns ring men bestaaende af et meget finere fordelt materiale. 
Ifølge den anden hypothese skal denne støvring ikke omkredse jorden 
men solen. 
Begge forklaringer synes at være temmelig mangelfulde, og man 
vil vel komme sandheden nærmere, naar man sammenligner det med 
nordlyset, hvormed det i mange henseender har saa stor lighed, at en 
iagttager paa nordligere bredder under visse omstændigheder kunde 
være i tvivl, om han har med et nordlys eller zodiakallyset at gjøre. 
Man føres heraf til at søge forklaringen til begge fænomener i de 
samme eller lignende aarsager, altsaa at tilbageføre zodiakallyset til 
elektriske fænomener i de øverste lag af atmosfæren. 
Antagelsen af elektriske kræfter til at forklare fænomener paa 
himmelen mødes endnu hyppig i astronomiske kredse med en vis 
mistro, som ogsaa i mange henseender kan være berettiget. Paa den 
anden side er eksistensen af saadanne kræfter og deres virkning paa 
himmellegemerne saa evident bevist!), at det visselig er tilladt at 
tage dem til hjælp for at forklare et hidtil uopklaret fænomen som 
zodiakallyset. 
Før vi gaar videre, maa vi noget nærmere betragte formen af 
jordens atmosfære. 
Ifølge jordens rotation er dens atmosfære saavelsom jorden selv, 
kun i endnu høiere grad end denne, afplattet eller fladtrykt ved 
polerne, det vil sige, den har en meget større høide i og i nærheden 
af ækvator end ved polerne. Paa denne atmosfære virker endvidere 
maanens og solens tiltrækning og fremkalder en lignende flodbølge her 
som i havet.  OQgsaa ifølge denne flod- og ebbedannelse kan et tver- 
snit gjennem atmosfæren ikke være cirkelformet men mere eller mindre 
elliptisk fortrukket. Virkningen af maanen kommer i denne forbin- 
delse, som vi straks skal se, ikke videre i betragtning, saaat vi altsaa 
kun har med solen og den af denne fremkaldte flodbølge at gjøre. 
Naar solen staar i ækvators plan, hvilket er tilfældet ved vaar 
og høstjevndøgn, hæver de yderste lag af atmosfæren sig derfor høiest 
over jordens overflade, og de partier, hvor høiden er størst, er de 
punkter af jorden, som er solen nærmest og fjernest, aldeles i lighed 
D f. eks. til at forklare haledannelsen ved kometerne. 
