268 
med den dobbelte flodbølge i havet. Denne dobbelte flodbølge følger 
naturligvis solens tilsyneladende bevægelse rundt jorden. 
I de øverste luftlag maa der ved induktion af de elektriske sol- 
kræfter samle sig elektricitet, og &elektriciteten samler sig i størst 
mængde i den til solen vendte og den fra samme bortvendte del, 
aldeles i lighed med en leder, hvor elektriciteten samler sig i begge 
ender. Her i toppene fremkaldes nu lysvirkninger, som kan sammen- 
lignes med dem, som iagttages, naar elektriciteten strømmer ud af 
spidser. Paa grund af den overordentlig sterkt fortyndede luft i disse 
høider vil disse lysfænomener komme til at ligne lyset i Geisslerske rør. 
Karakteristisk ved zodiakallyset er ogsaa de hyppig optrædende sky- 
dannelser, der ligesom ved nordlyset hyppig ledsager lysfænomenet. 
Disse skyer er efter Paulsens forklaring ,virkelige skyer af vand 
og is*, der netop opstaar ved elektricitetsudviklingen. 
De spektroskopiske undersøgelser af zodiakallyset har endnu ikke 
givet sikre resultater; dog efter i ethvert fald kun spredte iagttagelser 
synes disse ligeledes at tale for fænomenets elektriske natur. 
Efter dette skal altsaa zodiakallyset være et elektrisk fænomen i 
vor atmosfære ligesom nordlyset. Mens dette er bundet til jordens 
magnetiske poler og maaske ogsaa betinges af den lave temperatur, 
er dette, som ovenfor anført, indskræuket til de ækvatoriale dele af 
jorden. 
Denne hypothese forklarer let og tvangløst alle enkeltheder ved 
fænomenet. 
For det første er lyskeglens stilling i ekliptikens plan naturlig, 
da jo de høieste partier af atmosfæren i retning af solen ligger i 
dette plan. Endvidere forstaar man, hvorfor lyset kun sees kort efter 
solnedgang og straks før solopgang, thi topperne af atmosfæren følger 
jo solen og stiger med denne op af eller synker ned under horizonten. 
Endvidere kan man forklare, hvorfor fænomenet er mest fremtrædende 
høst og vaar, da paa denne tid flodvirkningen falder sammen med 
virkningen af jordens rotation, og fremkalder den største høide i 
atmosfæren ved ækvautor. 
Her kan ogsaa omtales det saakaldte ,gjenskin*. Naar zodiakal- 
lyset er særdeles sterkt udviklet, har man undertiden iagttaget et 
lysskin paa den modsatte del af himmelen, altsaa f. eks. om aftenerne 
ved vaarjevndøgn paa den østlige himmel. Efter den ovenstaaende 
hypothese kan dette forklares som det lys, der udstraaler fra den 
