287 
fænomen slet ikke er saa ualmindeligt, hverken hos slanger eller 
andre dyr. Dr. Edward Parker fandt enganv 7 unge klapper- 
slanger i gabet paa en gammel slange, som han havde dræbt. Han havde 
i forveien seet ungerne smutte ind, og dette eksemplar, som blev 
taget i Paraguay, befinder sig endnu den dag idag i Nationalmuseet 
i Washington. 
Nicolas Pike har iagttaget det samme hos en hel del slanger 
nemlig klapperslangen, den almindelige snog (heterodon platyrhinos), 
og 2 arter baandslanger (eutaenia sirtalis og e. saurita). Paa en i 
1842 foretaget zoologisk fodtur gjennem Long Island saa han en 
stribeslange, omringet af en skare unger. Han tilkaldte sin ledsager, 
der befandt sig i nærheden, og som var en udmerket naturforsker. 
Men da han kom nærmere, blev slangen forskrækket, og udstødte en 
Lvislende eller blæsende lyd, som ungerne straks forstod; thi de sam- 
lede sig ilsomt i nærheden af moderens hoved, som aabnede kjæverne 
paa vidt gab og lod ungerne smutte lige ind i spiserøret. Han greb 
den hurtig om halsen og bragte den hele familie, 17 individer, i sik- 
kerhed. Han beholdt dem en hel uge i fangenskab, før han gjengav 
dem friheden og havde i den tid gjentagende gange anledning til at 
lagttage dette eiendommelige fænomen. 
Egentlig er der saa meget mindre grund til at betvivle, at slan- 
gernes unger i farens stund flygter ind i moderens mund, som det 
samme har været bekjendt ved mange fiske. Hos en art malle (arius) 
fra Panama flygter ungerne ifølge Agassiz ind i de gamles svælg 
for der at finde den nødvendige beskyttelse. Dette er forresten ikke 
saa paafaldende, da hannerne i sin mundhule optager de eg, som hun- 
nerne i begyndelsen gjemte i en hudfold under bugen. I Indien fandt 
Day i mundhulen hos arius subrostratus og andre arter eg 1 alle 
udviklingsstadier.  Ogsaa hos en i Genesareth sø i Galilæa levende 
kromisart opbevarer hanuerne eggene i sin rummelige mundhule, indtil 
ungerne slipper ud, og det er sandsynligt, at ungerne ogsaa siden i 
farens stund tager sin tilflugt til denne sikre havn. 
Ved Seychellerne iagttog Nicolas Pike en fisk, der laa ube- 
vægelig paa bunden i grundt vand. Dens hoved var bestandig om- 
sværmet af en skare smaa, neppe to tommer lange fiske.  Saasnart 
man forstyrrede dem, aabnede den gamle munden, og ungerne forsvandt 
øieblikkelig derimd for efter en liden stund atter at komme tilsyne. 
Forsøget gjentoges ved forskjellige eksemplarer og altid med samme 
resultat, og det viste sig, at det ikke var nogen ny opdagelse, thi 
sagen var vel kjendt af de indfødte. OQgsaa om de store maller 
(sudis-arter) fra Amazongebetet fortælles det samme, og Pike saa 
ogsaa ungerne af et sydafrikansk firben flygte ind i moderens mund. 
Man har altsaa her at gjøre med en i dyreriget vidt udbredt 
beskyttelsesvane, der navnlig er udviklet hos dyr, der som slanger og 
giftfiske ikke let har noget direkte angreb at frygte, men som har 
faa andre hjælpemidler til at forsvare sine unger. 
, Prometheus*. J2 183 
