292 
teknisk og bioliografisk synspunkt, mens det i virkeligheden her gjæl- 
der noget andet og mere. Det gjælder ikke at katalogisere et biblio- 
theks verker saaledes, at man med nogenlunde lethed kan finde den 
bestemte og kjendte bog, man vil have. Det gjælder at katalogisere 
et stort antal arbeidere saaledes, at man altid finder samlet paa et 
sted, hvad der efter sit indhold hører sammen og finder alt dette 
samlet. Og den opgave er en anden og vanskeligere, men det havde 
ende! af bibliograferne, særlig belgierne, vanskelig for at forstaa. 
De hovedtræk i den eventuelle katalogs karakter, som blev op- 
trukne i 1896 — hvorved igjen er at merke, at konferencen havde 
en rent foreløbig karakter — var omtrent følgende. 
Katalogens udgivelse skal begynde fra lIste januar 1900; kun 
de arbeider, som udkommer efter den tid, bliver altsaa katalogiserede. 
Udgivelsen skal forestaaes af et internationalt centralbureau 
i London. Dette bureau skal staa under tilsyn af et internatio- 
nalt raad, bestaaende af valgte, ulønnede medlemmer, mens central- 
bureauet selvfølgelig, som en permanent institution, er helt sammensat 
af lønnede folk. 
Endvidere vedtog man, at katalogen skulde søges udgivet i dob- 
bel form: som seddelkatalog og i bogform ved udgangen af hvert aar, 
saavel som alfabetisk katalog, ordnet efter forfatterens navne, som i 
systematisk ordning efter arbeidernes indhold. Og her er man ved 
et af hovedpunkterne: forat kunne tilveiebringe en korrekt katalog 1 
systematisk orden er det ikke tilstrækkeligt, udtalte kongressen, at 
tage hensyn til indholdet, saaledes som dette fremgaar af titelen. 
Denne dækker særdeles ofte ikke indholdet, og skal et arbeide kunne 
indordnes paa sin rigtige plads i systemet, saa maa altsaa den, som 
skal katalogisere arbeidet, have læst dette. 
Men det bureau, som skulde kunne besørge at læse de aarligt 
udkommende 50000 mnaturvidenskabelige arbeider, omhandlende alle 
videnskaber fra den høieste matematik til beskrivende naturvidenskab, 
skrevne paa alle sprog, fra japansk til magyarisk og nygræsk, det 
bureau maatte blive en formidabel indretning. Videnskabernes antal 
maa sættes til ca. 20 og sprogenes er vel ikke stort mindre, og hvert 
sprog, og hver videnskab inden dette, maatte næsten have sin expert. 
Et sligt bureau blev en umulig indretning og der maatte altsaa træffes 
en anden ordning. Denne fandt kongressen i 1896 paa en, efter min 
