304 
løvblads fysiologi. Ved siden af undersøgelser over assimilationsevnen 
hos løvbladet har plantefysiologerne 1 længere tid beskjæftiget sig 
meget indgaaende med transpirationen, med afgivelsen af vanddampe, 
særlig hos bladene. Denne interesse var og er saa meget større, da 
talrige forskere hyldede, dog ikke uden protest, den anskuelse, at 
transpirationen var en ligetil uundværlig forudsætning for en nyttig 
ernæringsvirksomhed for bladet. Man antog nemlig, at den ved 
transpirationen istandbragte vandstrøm, som drager gjennem planten 
fra roden op til bladene, danner vehikelen for transporten af de 
mineralske næringsstoffer, som er absolut nødvendige, hvis nogen 
vedvarende assimilation overhovedet skal finde sted. Jo mere energisk 
assimilationen er, desto flere næringssalte udkræves der, desto livligere 
maa transpirationen være for at kunne forberede transporten af stof- 
ferne. Modsvarer nu transpirationsforholdene i de tropiske regnskove, 
hvor assimilationen, erhvervelsen af organisk substans, gaar for sig 
med forsvindende liden energi, den ovennævnte formodning? Dette 
spørgsmaal var et af de mange, som jeg under mit ophold i Buitenzorg 
paa Vestjava søgte at besvare ved hjælp af et større antal forsøg 
med transpirationen. Resultatet forbausede mig ikke. Ved den dif- 
fuse belysning, der hersker i den tropiske urskov, er hele transpira- 
tionen mindst to til tre gange mindre end den transpirationsstørrelse, som 
er den almindelige i vort mellemeuropæiske klima. Den enormt store 
luftfugtighed er det, som mnedsætter transpirationen saa meget i de 
fugtige tropeegne. Derfor maa i disse egne ogsaa andre midler staa 
planterne til raadighed, saaat en nyttebringende transport af nærings- 
stoffer fra rødderne op til de assimilerende blade kan blive muliggjort. 
Et af disse midler er udskillelsen af vand i draabeform gjennem sær- 
egne vandafsondrende organer, hydathoder, som jeg har kaldt dem. 
Et mere indgaaende studium af bygningen og virksomheden af disse 
merkværdige apparater, som i visse henseender kan sammenlignes med 
svedkjertler, var den anden opgave, jeg under mit ophold i troperne 
havde stillet mig. 
Allerede hos mange af vore egne planter ser man efter en varm 
og fugtig sommernat, at der paa visse steder paa løvbladene, især paa 
bladtænderne, er udskilt vanddraaber, som let kan forveksles med dug- 
draaber. Meget hyppigere møder dette fænomen os i den tropiske 
regnskov, saavel paa trær og straa som paa urtagtige vekster. I 
liankvarteret i den botaniske have ved Buitenzorg er for at nævne et 
