310 
fysiognomiske indtryk er snarere lianernes toug- eller kabelartede stam- 
mer, det, der fremforalt er det karakteristiske (fig. 38). De stiger snart 
lodret i veiret, snart hænger de ned fra høiden som pendler; her slyn- 
ger de sig 1 mægtige buede linjer tra træ til træ, der danner de ved 
roden af det træ, hvortil de støtter sig, et forvirret virvar af slyn- 
ger og knuder. 
Lianstammernes lighed med touge og kabler, som straks er iøine- 
faldende for enhver der ser dem, er aldeles ikke blot en ydre lighed. 
Den eiendommelige maade, hvorpaa lianstammen er befæstet, er det, 
hvorved hin lighed er opnaaet ad tillempningens vei. Lianstammen 
er nemlig formet som et toug nærmest paa grund af strækkraften, 
idet den i den hængende stilling har at bære sin egen tyngde. Den 
bliver snoet og strukket ved bevægelse af de grene, hvortil den er 
fæstet, idet disse bøier sig i vinden. Hertil kommer at de lange 
lianstammer maa være i høi grad bøielige for ikke at blive knækkede 
og brækkede af stormen, hvis angreb de ved støttegrenenes bevægelser 
er udsatte for. OQgsaa lianerne selv forandrer stadig væk stilling, idet 
de ældre klattreorganer negter tjeneste, og stammen glider ned, endog 
helt ned paa jorden. Herved bliver stammen bøiet til hine slynger 
og knuder, som jeg ovenfor omtalte. Som armtykke kjæmpeslanger 
paa 100—300 meters længde ligger i talløse snonmger de glatte 
stammer af den klattrende rotangpalme omkring paa jorden i de indo- 
malayiske urskove (fig. 39). 
Paa de mest torskjelligartede maader viser, som man jo ogsaa 
kunde vente, tillempningsevnen hos lianerne sig i deres klattreindret- 
ninger. Da jeg i jungelen ved Singapore for første gang i den frede- 
ligste  hensigt nærmede mig til en gruppe rotangpalmer, blev straks 
tropehjelmen revet mig af hovedet, for ikke at tale om nogle andre 
uvenligheder. Jeg var kommen i berøring med de 1—292 meter lange 
klattrepiske, overordentlig bøielige og elastiske fortsættelser paa de 
fjerede bladstilke. Paa disse piske sidder der talrige jernhaarde bag- 
udbøiede modhager. Bæreevnen hos disse, af meget fast bastvæv 
bestaaende piske, maa være kolossal. , En hest maa man kunne løfte 
efter dem,* mente direktør Treub i spøg, da jeg tiluærmelsesvis søgte 
at beregne bæreevnen hos disse anglesnører. - Beregningen gav ham 
saa temmelig ret, den viste nemlig, at de har en bæreevne paa 12—15 
metercentner. Da disse piske er meget bøielige, bliver de let af 
vinden slynget bort paa grenene af støttetræet og ankrer her straks 
