318 
Holland. Skibet, som førte dem, forliste imidlertid. Heldigvis fandtes 
der en afskrift af dem og for to hundrede aar siden, i aaret 1697, 
naaede endelig hele verket til Holland. Rumphius oplevede ikke at 
se sit verk trykt. Fem aar efter døde han i en alder af 75 aar. 
Næsten fire decennier efter hans død udkom verket med latinsk og 
hollandsk tekst. Det vil for alle tider staa som et lysende vidnesbyrd 
om en tysk naturforskers geniale iagttagelsesevne og ufortrødne flid. 
I ,Herbarinm amboinense* har Rumphius for første gang be- 
skrevet en epifytisk plante, som han betegner som et høist besynder- 
ligt naturens spil, et ,,zoophyton*, en dyreplante. Basis af den med 
tykke lederagtige blade besatte stamme er opsvulmet til en pigget, 
kjødet knol, som kan naa et menneskehoveds størrelse, ja mere. Ved 
den svageste berøring af knollen styrter der frem fra dens indre gjennem 
fine aabninger paa undersiden utallige smaa myrer, som med sand 
dødstoragt angriber fredsforstyrreren. I hundredevis løb de opover 
mine hænder, da jeg konserverede et antal knoller i spiritus, og bed 
naturligvis af alle kræfter. Den smerte, som deres bid foraarsagede, 
var høist ubetydelig, derfor er det et stort spørgsmaal, om disse 
myreplanter, der tilhører slegterne myrmecodia og hydrophytum, i det 
hele taget har nogen nytte af den beskyttelse, som ydes dem af de 
knollebeboende myrer. Meget sandsynligere er det at antage, at disse 
knoller er kjæmpestore vandbeholdere, hvorifra de transpirerende stam- 
mer tager vand i tørkeperioder. De talrige huler og gange i det 
indre af knollen, i hvilke myrerne bor, er sandsynligvis kun ventila- 
tionskanaler, som forsyner det mægtige knollevæv med den til aande- 
drættet nødvendige mængde surstot. 
Man maa undskylde mig at jeg ikke, efterat have omtalt nogle 
store, paafaldende epifytformer, ogsaa vil indlade mig paa den hær af 
smaa og yderst ubetydelige epifyter. Man kunde jo skrive en hel 
bog alene om den artrige mosse-, alge- og lavflora, som ofte bedækker 
et eneste ældre løvblad. Et spørgsmaal, som vel mange af læserne 
allerede har stillet sig, vil jeg dog endnu besvare lidt udførligere, 
nemlig spørgsmaalet om tropeskovens blomsterflora. 
For at kunne bedømme blomsterne i den tropiske planteverden, 
maa man ikke betræde urskoven med minder og forventninger fra de 
europæiske drivhuse. Man maa ikke glemme, at det, som tropezonen 
formaar at frembringe af blomsterpragt, er allerede forenet i vidtgaa- 
ende fuldstændighed og farveprægtig koncentration i vore europæiske 
