343 
være i dens nærhed. Den gjør det i taushed — men i dette tilfælde 
er taushed aldeles ikke ensbetydende med beskedenhed. Den arran- 
gerer sagen saaledes, at den gjør det tilstrækkelig tydeligt for 
næsen af ethvert levende væsen, som er indenfor en grænse, ganske 
lig den, æselets stemme dominerer over, at den er hjemme. 
Professor Lloyd Morgan hengiver sig i en af sine morsomme 
bøger om dyr til, hvad Louis Stevenson kunde kalde en ,roman- 
tisk udflugt*, naar han taler om han-gjedens ,,naturlige patchouli*. 
Hvorvidt brugen af denne noget overdrevne eufemisme skyldes respekt 
for et nationalt vallisisk emblem, eller om den lærde og fime pro- 
fessor ønsker at mildne det uundgaaelige stød for vore følelser, 
som maa følge paa hans viderere forsikring om, at den meget værdige 
og respektable kvinde, hun-gjeden, har stor glæde af uddunstningen, 
kan jeg ikke sige. Professor Lloyd Morgans paastand er al respekt 
værd; men hvis jeg havde noget valg i sagen, vilde jeg meget 
hellere tro, at kvindelig smag, omendskjønt Iunefuld, aldrig kunde 
synke til saadan en bundløs fordærvelse. Det er unødvendigt at sige, 
at dette vilde træk hos gjeden ikke er et, som mennesket med flid 
har fremdyrket. Der maa have været omstændigheder, hvorunder det 
fandt sin plads blandt fordelene, — hvor det 1 virkeligheden bidrog 
til den ,duft af hellighed* som forlanges af hjortemoralske idealer. 
Men vi vil undgaa risikoen ved aandelig overanstrengelse ved ikke at 
forsøge paa at forklare eller forestille os, hvorledes saadant nogensinde 
kunde være bleven tilfælde. 
Gjeden er et udmerket eksempel paa, hvad der synes at være 
en almindelig lov — nemlig, at naar fjelddyr bliver tæmmede og 
fjernet fra deres naturlige tilholdssted, viser de en tendens til at blive 
mindre. Besynderligt nok finder det modsatte sted med mange dyr, som 
kommer fra mere frugtbare og gunstige stillinger: saaledes bliver 
aldrig nogen vild hest saa stor som de nuværende jagtheste; mens 
den umaadelige trækhest, som er saa almindelig i vore gader, vilde 
synes et uhyre monstrum, stillet ved siden af dens gamle europæiske 
forfædre. Baade faaret og æselet bekræfter den ovenfor omtalte lov; 
thi tiltrods for, at de har faaet fordelene ved den menneskelige beskyt- 
telse og af en mere stadig og rigelig diæt, er de ialmindelighed sine 
vilde slegtninge merkelig underlegne i størrelse og kraft, disse slegt- 
ninge, hvem magelighed og overflod er næsten ukjendt. Disse 
