345 
den kraft, de nu besidder, udelukkende opstaaet under livet i bjergene, 
og derfor taber de, naar de bliver bragt ned til lavlandets sletter, 
hvor omgivelserne nogenlunde stemmer overens med dem, de levede i, 
før de blev jagne tilfjelds, den fysiske stimulans af et liv høit tilfjelds 
og viser en tendens til at blive svagere og mindre. Vi maa dog ikke, 
mens vi er optagne af disse betragtninger, tabe den omstændighed af 
syne, at der fra opaleres side er gjort faa forsøg paa at faa nogen 
af de ovenfornævnte dyr til at tiltage i størrelse. 
Gjeden er, som fjelddyr betragtet, godt beskyttet mod kulden, og 
vi finder, at nogle varieteter har en rigelig forsyning af blød silke- 
lignende uld; men gjedens uld. adskiller sig i væsentlig grad fra faarets, 
og grunden er ikke vanskelig at forklare. Gjeder, som har for vane 
at græsse i krat, maa være istand til at bane sig vei igjennem busker, 
uden at det skader deres pels eller skind; hvorimod faaret, som lever 
paa de aabne høisletter, er bedækket med en klædning, som kun er 
beregnet paa varmen og ikke er skikket til at taale meget slid. Der- 
for ser vi, at gjedens uld ikke filtrer sig og ikke kager sig sammen 
til en masse som faarets. Mikroskopisk er fibrene meget jevnere og 
mere kompakte, og de savner de saglignende takker, som virkelig uld 
har. I virkeligheden minder angora-gjedens silkeuld om de bløde 
haarlokker, som vokser paa hovedet og under de grovere haar hos 
skye-terrieren, hvis evner til at greie sig mellem tornblade (ulez 
europæus) og klunger er blevet til et ordsprog. — Denne specielle at- 
pasning af gjedens naturlige beklædning, som gjør den skikket til at 
taale nærmere berøring med klipper og torne, har mennesket for sit 
øiemed fundet i høi grad nyttig. Nogle af de sterkeste, vævede fabri- 
kata, vi har (saadanne, som nui stor udstrækning bruges til paraplyer), 
er vævede af gjedehaar. Cashmir-gjedens haar er i lange tider blevet 
brugt til de smukke stoffer, som væves af de indfødte i det land. 
Det bruges i uhyre mængde til fabrikationen af bløde stoffer, som 
modstaar slid. Ikke alene gjedens haar er mere skikket til at mod- 
staa slid end faarets, men man finder ogsaa, at skindet er sterkere 
og derfor mere brugbart for mennesket, Naar man præparerer det 
forsigtigt, kan det gjøres meget blødt, uden at dets styrke i mindste 
maade svækkes. Deraf dets store værdi for hanskefabrikationen og 
andre øiemed, hvor saadanne egenskaber er nødvendige. Udentvivl 
er grunden til, at et par gjedeskindshansker taaler saameget nutildags, 
