347 
til ansigt med en modstander, reise sig paa bagbenene og slaa et 
nedadgaaende slag med sine horns rasplignende forkanter. Dette for- 
klarer uden tvivl den eiendommelige ujevnhed paa stenbukkens hor. 
En saadan vane nødvendiggjør ikke den uhyre styrke i hovedets og 
halsens muskler og bue, som den kjæmpende væder besidder. Videre, 
da forsiden paa den vilde gjeds horn tydeligvis af naturen er kon- 
strueret til at kunne give og modtage alvorlige slag, er det sandsyn- 
ligt, at de kan være tilstrækkelig sterke og elastiske til at modtage 
dyrets vegt, naar det falder fra en maadelig høide. 
Med hensyn til gjedens fremtid kan man nu tale med lidt mere for- 
trøstning om den, end det vilde have været muligt, før man opdagede de 
skjulte herligheder ved dens uld. Indtil for forholdsvis kort tid siden 
har gjedens sædvanlige lod været at optræde blot som et slags mid- 
lertidig nødhjælp blandt husdyrene; thi vi finder, at den fremad- 
gaaende civilisation næsten altid har ombyttet den med andre, hvis 
brugbare egenskaber har vist sig bedre skikkede for de menneskelige 
fornødenheder. I virkeligheden har dens skjæbne været ,tusenkunst- 
nerens”, som er ,ingens herre" hele verden over. Men der er 
nogle egne paa jorden, hvor dens stjerne afgjort er i opgaaende, 
og hvor det ikke er sandsynligt, at den skal aftage med det første. 
Paa Sydafrikas udsatte og forbrændte høisletter, hvor i sin tid 
antiloper i utallig mængde fandt sit livsunderhold, trives gjeder, 
sandsypligvis paa grund af deres slegtskab med antiloperacen, bedre 
end noget andet indført dyr. Karoos tornefulde buske og brune ind- 
skrumpne græs, som for den europæiske reisende synes mindst muligt 
lovende som foder, skaffer gjeden rigelig næring, 
Man vil erindre, at for ikke lang tid siden reiste en bekjendt 
sydafrikansk statsmand paa besøg til sultanen af Tyrkiet. Da denne 
herre blandt publikum var anseet for altid at være indviklet i et eller 
andet dybt og grusomt komplot, gik der lydelige og foruroligende 
rygter om hans sendelse. Tilsidst fandt en eller anden skarpsindig 
journalist ud af den frygtelige hemmelighed. Det var dette: Hans høi- 
hed padishahen havde tilfældigvis nogle ualmindelige fine angoragjeder, 
og den herre, her er tale om, ønskede ,at gjøre bytte* med ham for 
at forbedre kvaliteten at Kaplandets angorauld. Da den formodede 
machiavelliske intrige blev opklaret, og viste sig at være et indfald af den 
uskyldigste og almindeligste slags, var der nogle folk, som ikke vilde 
