349 
her end yderligere beklippet. Man savner her ogsaa en figur til 
stængelens bygning. Fig. 46, som forestiller tversnittet af et blad, 
er vel heller ikke nogen heldig erstatning for den tilsvarende figur, 
man finder i andre lærebøger, f. eks. Sørensens. Der forekommer 
ogsaa i dette afsnit, som er bogens svageste, en og anden mindre 
heldig sætning, som er vildledende paa vigtige punkter, f. eks. at 
kulsyren omdannes til stivelse. 
Ligeledes maa det vel siges at være vel kortfattet, naar de 
blomsterløse planter er affærdigede paa tre sider. Her har der ind- 
sneget sig en feilagtig figur, idet bjørnemosen efter tegningen (fig. B) 
er enbo, mens alle bekjendte arter er tvebo. 
Figurerne i bogen er gjennemgaaende greie, men gjør ofte et 
stivt og fremmed indtryk. Sørensens lærebog har været bedre udstyret 
i denne henseende. Man savner ogsaa en figur ved en saa interessant 
og vanskelig familje som marihaandfamiljen. EY 
W. C. Brøgger: Das Ganggefolge des Laurdalits. 
Efter den anseeise som professor Brøgger vandt ved udgivelsen 
af sit imponerende verk ,Die Mineralien der Syenitpegmatitginge der 
siildnorwegisehen Augit und Nefelinsyenmite" har man i petrografernes 
kreds med største interesse og spænding afventet hans senere publi- 
kationer. Brøggers nye og betydelige arbeide vil yderligere fæste 
hans berømmelse. Forfatteren lader sig ikke nøle med ganske meka- 
nisk at beskrive de gange, der ledsager laurdalitmassivet i Hedrum 
og Kvelle, men torsøger paa sin vante geniale maade at udlede de 
generelle love, som resultatet af de foretagne undersøgelser har ledet 
til. En speciel interesse knytter sig til det saglige indlæg mod pro- 
fessor Rosenbuschs bekjendte kjernehypothese. Der er ikke tvivl om, 
at dette vil vække opsigt i vide kredse. CFR: 
Mindre meddelelser. 
Magnetiske mennesker. I forrige aargang af det italienske 
tidsskrift ,L'Ettricita* findes omtalt en høist merkværdig iagttagelse. 
Allerede ældre naturforskere f. eks. baron von Reichenbach vil 
have iagttaget mennesker med en vis magnetisk polaritet, men omend- 
skjønt dr. Baraduc gjennem lange forsøgsrækker skal have fast- 
slaaet dette, har man ikke villet tro paa det. Nu erklærer professor 
Murani, at han selv er magnetisk, hans bryst er nordmagnetisk, og 
hans ryg sydmagnetisk. Til denne opdagelse lededes han ved en 
forunderlig hændelse, som bestod deri, at naalen paa et galvanometer 
i et laboratorium, hvor der anstilledes frie maalinger, blev afbøiet, hver 
gang en der beskjæftiget mekaniker gik forbi. Da man formodede, 
at han i sine lommer kunde have skjulte metalgjenstande, saa fik man 
