583 
og tverstriber, dog forsvinder disse flekker og striber allerede i løbet 
at det første aar. Fremdeles kan den sorte mundvig nævnes som et 
karakteristisk merke tra tigeren; læbehaarene paa dette sted er nemlig 
hos tigeren begsorte, hos løven derimod hvide. 
Ifølge P. Matschie skal bastarder mellem løve og tiger ikke 
være sjelden. Om disse dyrs systematiske forhold til hinanden siger 
denne anseede pattedyrkjender: 
Løve og tiger er meget nær beslegtede, de er kun geografiske 
afarter af en og samme form. Ligesom de enhovede optræder i Kap- 
landet som bergzebra, 1 Vaalgebetet som quagga og 1 Centralasien 
som vildæsel, saaledes har den største levende katteart i Afrika ud- 
viklet sig til løve, i Sydasien til tiger. Løve og tiger er dog tilsyue- 
ladende meget forskjellig, og man vil vanskelig tro paa slegtskabet 
mellem begge disse former, naar man ikke har seet løver, der minder 
om tigeren, eller tigre, der har stor lighed med løven. — Først i den 
allersidste tid har nogle turkmenertigre, som er udstillede i den zoolo- 
giske have i Berlin, skudt bresche i den hidtil herskende opfatning 
at disse to former. Disse dyr har saameget af løvens bygning, at man 
maa antage, at løve og tiger fremstiller dyreformer af en art, som har 
udviklet sig 1 forskjellige geografiske egne. Naturligvis er kapløven 
vidt forskjellig tra sundatigeren, men perserløven er derimod meget 
lig turkmenertigeren. , Naturwissenschaftliche Wochenschrift*. 
sg. 
Keaen, mestor mobiles, som nogle forskere henfører til lorierne, 
andre til kakaduerne, og som hører hjemme paa Nyzealand, er en af 
de faa fugle, hos hvem en forandring 1 levevisen tydelig kan paavises, 
Den ernærer sig mest af lav og frugter, desuden spiser den insekter; 
men i løbet af de sidste 40 aar har den ogsaa vænnet sig til at æde 
kjød. Da faaret i 1860 blev indført til Nyzealand, bemerkede man 
eiter en tids forløb, at mange af dyrene havde dybe saar. Ophavs- 
manden til disse saar viste sig snart at være keaen. Mange forskjel- 
lige theorier har man opstillet for at forklare sig denne merkværdighed. 
Saaledes skal keaen have vænnet sig til sit røveriske haandverk ved, 
at mange dyr blev slagtet i de derværende egne, hvorved fuglene fik 
anledning til at æde alskens affald; dette skulde saa igjen have ført 
til, at de ogsaa anfaldt de levende faar. Nu giver imidlertid F. R. 
Godfrey fra Melbourne i ,,Zoologist'** en anden forklaring paa dette 
 fænomen. I de bjergfulde partier af øen vokser nemlig i stor mængde 
en graahvid lav, som hører til slegten raoulid. Den gjennemsøges 
hyppigt af keaen enten efter frø og frugten, som har fæstnet sig i 
laven, eller ogsaa efrer de mellem denne levende insekter, larver eller 
orme. Laven ligner i farve meget faarenes uld, og keaen kan lige 
godt have ladet sig narre som reisende, der paa atstaud let kan tage 
en gruppe saadan lav for en faarehjord. Da nu papegøien her fandt 
mere næring end mellem laven, saa er den bleven i sin feiltagelse og 
oftere kommen igjen. Sg. 
De høiere luftlag. For at studere de høiere luftlag har der 
fra Blue-Hill observatoriet i De forenede stater været anstillet en 
