
PUBLICACIONS DE L'INSTITUT DE CIENCIES 

Gènere 160. — AILANTUS DC. 
(De Ailanto, nom xinès de l'especie principal, de les Moluques.) 
Flors polígames, vírido-blanquinoses, les masculines d'olor desagradable, 
en panotxa terminal, calze s-dentat, 5 pètals més llargs que el calze, in- 
serts dessota d'un disc hipogini amb els ro estams, 5 d'aquestos més curts 
i Opositipètals, estils lliures, fruit 3-5 sàmares, membranoses, estretes pels 
dos caps, inflexes al mig: arbre de gran talla, de branques robustes, erecto- 
obertes, de fulles grans, imparipinnades, de 15 a 30 parelles de foliols 
oblongo-acuminats, inequilàters, escotats a la base, amb un reduit nombre 
de dents aprop d'ella, que porten una glàndola rodona a l'envers. 
588. — A. glandulosa Desf. 
(llatí glandulosus, per les glàndoles que porta 
la planta al revers de les fulles.) 
Sinonimia. — Vernís del Japò, cast. barniz 
del Japón P, ailanto. 
Geografia. — Procedent de l'Asia tropical, es cultiva 
aquí com a planta ornamental pel seu gran desenrotlla- 
ment i per la seva magnífica copa, particularment a les 
vores de les carreteres i terraplens, on se troba també 
Ailantus glandulosa subespontani.—Primav. 

(1) Denominació impropia perque es un sxmac la planta que produeix el liquid resinós anomenat vernís de Japó 
(Le Maout, 538). 
24 
XI 
duel 
