RE OR AS D'ECCATALUNYA 
Gènere 163. — ERINACEA CLUS. 
(Del llatí erinaceus, l'eriçó, per ser planta molt espinosa.) 
Flors blaves, dretes, en nombre de 1-3 a l'extrem d'un peduncle curt a 
l'axil'la de la fulla superior, calze tubulós, a la fi vesiculós, tomentoso-ar- 
gentí, 5-dentat, amb les dents curtes, lanceolato-acuminades, les inferiors 
ascendents, pètals estrets, llargament unguiculats, ungles de les ales i ca- 
rena soldades amb el tub dels estams, que són monodelfes, estil alenat, 
arquejat, estigma capitat, llegum oblongo-linear, comprimida, llargament 
exserta, de uns 2 cm., apiculada, piloso-sedosa, 4-6-sperma, llevors d'un 
verd fosc, ovades, llises, lluents, petit arbust de 1-3 dm., molt ramificat i 
espinós, tortuós, estriat, branques intrincades, les velles glabres i glauques 
les joves, piloso-sedoses, blanquinoses. 

Erinacea pungens 
592. — E. pungens Boiss. 
(del llatí púngere, punxar, per les seves espines 
vulnerants.) 
Sinommia. — Coixins de senyora o de 
monja, cast. crizo, cambrón. 
Geografia. —Llocs àrids i calissos de les muntanyes: 
S. Llorenç de Cerdans (Compy.), Bach de N.' D.' del 
Fau (Compy., Tex., Vay., Gaut.), Custoja (Xatart, 
Vay.), la Mola, muntanyes de Prades, abundant al 
Montsec (Csta.), Organyà (Bub.), les Garrigues (Gonz.l), 
cordillera meridional d'Aragó, des de Catalunya a Pe- 
harroya (Losc. i Pardo), Espluga de Francolí, muntanyes de la Cenia (Llen.l), comuna 
als Ports d'Horta (Font). —Maig-Juny. 
33 
