
RO RA. DE CATALUNYA 

Gènere 155. — FRÀNGULA BRONG. 
(Es fa derivar del llatí frango, rompre, al'ludint al caràcter frèvol del seu brancatge.) 
Flors hermafrodites, regulars, pentàmeres, verdoses, en fascicles axil'lars 
poc fornits, pedicels 2-3 veg. més llargs que el calze, lòbuls calicinals lan- 
ceolats, drets, iguals al tub, pètals ovats, més curts que el calze, estams 
més curts que els pètals, estil simple, estigma capitat, llevors subtrígono- 
lenticulars, amb una escotadura pregona a l'àpex, de llavis cartilaginosos: 
arbust de 2-3 m., ramificat, de branques alternes, inermes, fulles ovades, 
trasovades o el'líptiques, enteres, alternes, caduques, amb 8-12 nervis late- 
rals ben marcats, paral'lels, arquejats a l'àpex. 
582. —Fr. vulgaris Rehb. —Rhamnus 
Fràngula L. 
(vulgaris, Per ser relativament comú.) 
Sinonimia. — Fràngula, vern menut: cast. 
arraclàn, chopera, /7. bourgène, aulne noir. 
Geografia.—Boscos i torrenteres: al Bergadà, sola— 
ment en algún punt del riu Adest o riera de Marlés 
(Puj. C.D, Ripoll, Ribes (Vay.), frequent als voltants 
d'Olot i Puigsacalm, a les dugues vessants del Pireneu 
(Vay.), la Sellera (Cod.), Vall d'Aràn, Artiga de Viella, 
Beret i Montgarri (Llen.l)— Abr.—Ag. 

Rhamnus Fràngula 
