
FLORA DE CATALUNYA 

Gènere 153. — PALIURUS TOURN. 
(Greco-llatí maÀtovpoç, nom d'un lladern espinós) (). 
Flors hermafrodites, pentàmeres, regulars, grogues, petites, en raims 
axil'lars, pedicels més llargs que el calze, amb petites bracties curtes, pes- 
tanyoses i caduques, calze rotaci, de lòbuls estesos, lanceolats i aguts, pè- 
tals espatulats, petits, blancs, caragolats cap dintre, anteres grogues, ovari 
semienfonzat en el disc, estil trífid, fruit carcérulus, hemisfèric, terminat en 
una ala circular, plicato-radiada, ondulada pel marge, simulant una sàmara, 
vermellós a la maturitat, 3-locular, de cel:les monospermes, llevors tras- 
ovades, sense solc dorsal: arbustes de tronc dret, molt ramificat, amb les 
branques flexuoses, vírido-negroses, fulles alternes, dístiques, breument pe- 
ciolades, ovades, subinequilàteres, obtuses, serrulades, trinerves, reticulato- 
venoses, estípules espinoses desiguals, l'una llarga i dreta i l'altra curta i 
recorbada. 
574.—P. australis Gaertn. 
I (australis, com el. Celtis, per la seva preferent 
habitació, que és la meridional.) 
Sinonima.—Espina vera, espina santa, es- 
pinavesa, cast. cambrones, espina de Cristo, 
it. marruca, soldino. 

Geografia. — Marges i llocs estèrils de la regió me- 
diterrània: Plà de Barcelona, cordillera litoral, en dife- 
rents llocs del Vallès, com Terrassa, Ullastrell, Abrera, 
Figueres, San Jordi i altres punts de l'Empurdà. — Ca- 
banes (Vay.), Olot, Roses (Bub.), Vich (Masf.), Lleida(Csta.). — Jul. 
i Paliurus australis 
(1) No podem admetre per inversemblants les etimologies que consignen algunes flores. 
II 
