
PUBLICACIONS DE L'INSTITUT DE CIENCIES 
Gènere 187. — BISÉRRULA L. 
(Llatí bis, dugues vegades, doble, sérrula, dimin. de serra, la serra, per la llegum serrada 
pels dos marges.) 
Flors blanquinoses, blavenques a l'àpex, petites, esteses, 3-I0 en raims 
subglobulosos, calze acampanat, 5-partit, pelut, de lacinies alenades, iguals, 
tan llargues com el tub, estandard ovat, escotat, més llarg que les ales i 
tant com la carena obtusa, estams diadelfes, llegums penjants, completament 
biloculars, deprimides ), de 15-30 x 6-8 mm., sinualo-dentades pels 2 mar- 
ges, polispermes, de llevors orbiculars, escotades, herbes anuals, de 1-3 dm., 
troncs ajaguts o ascendents, peluts, fulles imparipinnades, amb 7-15 parells 
de folíols petits, trasovato-cuneiformes, escotats, peluts, estípules ovato- 
lanceolades, lliures, membranoses. 
760. — B. pelecínus L. 
(grec mehenivoc, melenvc, una destral de dos talls, 
insistint en la idea etimológica de bisérrula, el 
llatí pelicinos (o pelecina) signtfica una herba 
perjudicial als sembrats) V.. 
Sinonimia. — Cast. Aserrucho, serradilla. 
Geografia.—Llos secs i herbosos: Vessant meridio- 
nal del Tibidabo: Mollet, vores del Besós, La Roca, 
vores del Mogent, al peu del castell de Figueres, Cada- 
qués i Cap de Creus.-—S. Fost, Arenys de Munt i altres 
llocs més enllà de Matarò (Csta.), Calella (Cuní), costes 
de Roses, la Selva (Vay.). —Maig-Juny. 

Bisérrula pelecínus 
(1) No combrimides, com diuen les obres descriptives, puix que és aplastada perpendicularment a l'embà o sigui 
per les sutures que representen les cares de la fulla carpelar, 
(2) Pelecínon era el nom que donaren els grecs a lo que els romans ne digueren securidaca, planta en Plini i en 
Dioscor., una mala herba per als blats, 
158 

