
PUBLICACIONS DE L'INSTITUT DE CIENCIES 
Gènere 227. — SANGUISORBA L. 
(Fuchs fou qui primer va denominar així la planta: de sanguis, Sang, i sorbére, xuclar, 
la planta, per raó del àcid tànnic que conté, serví per a estroncar la sang ().) 
Flors hermafrodites i apètales, nigro-purpúries, acompanyades de 2-3 bràc- 
ties lanceolades, en espigues terminals oblongues i molt compactes, calze 
4-sèpal, caduc, sense calicle, 4 estams inserts a la gorja del calze i oposat 
als lòbuls del mateix, drets i tan llargs com ell, d'estil terminal curt, fili- 
forme, estigma dilatat, fruit d'aqueni tancat al tub del calze, endurit i tu- 
berós, tetràgon: herbes perennes, de rizoma negre, cundidor, tronc de 
3-I0 dm., dret, angulós, glabre, ramificat a l'àpex, fulles imparipinnades, 
7-15 folíoles ovato-oblongues, escotades a la base, glaucescents per sota, 
peciolades, a veg. acompanyades de 2 estipuletes ovato-dentades, estípules 
foliàcies, semilinears, dentades. 
945. —S. officinalis L. 
(Pel seu empleu medicinal o oficinal.) 
Sinonímia. — Pimpinela major, cast. pimpi- 
nela mayor o de Espafia. 
Geografia, —Prats dels Pireneus, Peguera, Ribas, 
la Cerdanya.-: Prats de la regió pirenenca (Vay.), Vall 
d'Aràn (Salv.l), Surroca, Viella, Arties (Csta.), Bager- 
io. gues, Tredós (Timb.), Pla de Beret (C. et S.). — Juny- 
S. officinalis i Agost. 

(1). Lleonard Fuchs, del segle setzè: la fúcsia recorda el seu honorable nom, 
306 

le 
