
FLORA DE CATALUNYA 


Saxifragàcies. G. 273. - Saxifraga. 
1,082. — S. umbrosa L.. 
(de umbra, Per amar (estació) llocs ombrívols.) 
Perenne, tronc de 1-3 dm., robust, escapi- 
forme, pubescent-glandulós a l'àpex, fulles en 
roseta basilar, frasovato-oblongues, coriàcies, 
grossament fistonades, circuides d'un ample mar- 
ge cartilaginós, subtruncades, distintament ner- 
viades, glabres o pubescents, curtament i am- 
plament peciolades, pecíols ciliato-llanosos, Aors 
blanques o rosades, en panotxa oblonga, cla- 
reta, sèpals reflexes, pètals estesos, oblongs, 
puntejats de groc i vermell, filaments esta- 
minals dilatats a l'àpex, càpsula 3-4 veg. més llarga que'l calze, estils diver- 
gents, quasi tan llargs com ella. 

S. umbrosa 
Geografia.—Roques i boscos ombrívols dels Pireneus Centrals i Occidentals: falda i ves- 
sant de la Maladetta, vall i port de Benasc (Zett., Csta.), Luchon, port de Salau, Montgarri 
(Bub.), Salardú (Timb.), Vall de Viella, Riunegre (Bourg. in Hb. Cad.,), abundant a la part 
occidental de la Vall d'Aràn (Llen.l), Areo, conca del Pallaresa (Fontl), Montartó, Ruda 
(C. et S.). — Juny-Ag. 
N. B. Font creu que Areo és la localitat catalana més oriental on s'ha citat amb fona- 
ment aquesta espècie. 
1,083. —S. cuneifolia L. 
(de cuneus, tascó, per la forma de les fulles. 
CÍ. encuny.) 
Perenne, tronc de 1-3 dm., prim, escapifor- 
me, pubescent-glandulós, fulles en roseta ba- 
silar, frasovato-cuneiformes, coriàcies, lluents, 
verdes per sobre, frequentment vermelloses 
per sota, fistonades, circuides d'un marge car- 
tilaginós estret, insensiblement i llargament ate- 
nuades en pecíol elabre, flors blanques, en pa- 
notxa estreta, sèpals reflexes, pètals estesos, 
oblongs, amb una taca groga a la base, fila- 
ments estaminals dilatats a l'àpex, càpsula el doble llarga del calze, estils 
iguals a un terç de la mateixa. 

S. cuneifolia 
Geografia. — Roques i boscos ombrívols de les altes muntanyes : fissures de les roques 
dels Pireneus (Salv.l), Piren. Orient., Corbières (Bub., Rouy), Costabona (Compy.), prop 
de S. Pau de Fenollet, al Pir. Orient. (Gaut.). — Juny-Ag. 
427 
