a 
Br 
12 
Početkom rujna iste godine uputio sam se na Plitvička Jezera, 
da proučavam ondešnju floru viših gljiva. Iako je, kao što gore na- 
pomenuh ova godina bila veoma nepovoljna, to sam već usput čuo, 
što mi bijaše na samim Jezerima potvrđeno, da doduše nije bilo 
gljiva u onolikoj množini kao za rodnih godina, ali da je bilo na pr. 
vrganja upravo u izobilju (u zagrebačkoj okolici ih skoro nije ni 
bilo), te su ih posjetnici, koji su ondje ljetovali obilno ubirali i sušili. 
Doduše mi nije poznato kakav je prirod gljiva za povoljnih 
godina u ondešnjoj okolici, ali sam se osvjedočio na prvim kora- 
cima kad sam zašao u šumu, da je ondje barem toliko gljiva, koliko 
ih je u našim krajevima za najbogatijih godina, izuzevši možda neka 
mjesta u Gorskom Kotaru i to upravo ona mjesta, koja odgovaraju 
prirodnim odnosima na Plitvičkim Jezerima. 
Prije nego predjem na sam popis, koji ne obuhvaća ni najmanji 
dio nadjenih vrsta, potrebno je, da se ukratko osvrnem na one okol- 
nosti, koje mora da ima na umu mikolog pri odredjivanju gljiva, u 
jednu ruku, da onim mladjim prirodoslovcima, koji za taj studij imadu 
volje, dadem kratak putokaz, da im ne bi često naporni rad ostao 
beskoristan, a u drugu da objasnim razmijerno maleni uspjeh mog 
ondešnjeg rada i s kolikim se poteškoćama ima često da bori mi- 
kolog, dok mu uspije, da neke vrste točno opredijeli. 
U naučnom svijetu je opće poznato, da u nijednoj grani pri- 
rodoslovne literature ne vlada tolika zbrka kao u mikološkoj. Prvi 
i glavni uzrok je tomu taj, što nije ni danas u mikologiji prirodni 
sistem dosljedno proveden, a umjetni sistem nije imao valjana te- 
melja, te su pogotovu stariji mikolozi odredjivali rodove i vrste od 
najveće česti samo po vanjskim obilježjima, a nisu se obazirali na 
mikroskopske značajke. U njihovim diagnozama ne nalazimo poda- 
taka glede boje, oblika i mjera truski (spora), oblika i mjera na- 
sadaka (basidija) i nadvisaka (cistida), koji su potonji za mnoge 
vrste i rodove (na pr. Inocybe) karakteristični. Pače ni makroskopske 
značajke nisu u svem opsegu uvaživane, kao upojnost, vanjska na- 
slaga stručka i t. d. što je sve često odlučno za dotični rod ili vrstu. 
Posljedica svega toga je ta, što moderan mikolog jedva može da 
prepoznaje u starim diagnozama mnogu vrstu, koju je po današnjim 
zahtjevima mikologije diagnozirao. Ali ni stariji mikolozi nisu se 
svagdje snalazili u još starijim diagnozama, ako nisu imali pri ruci 
izvornih slika, pa su već jednoć opisanu vrstu ponovno opisali, i 
tako je nastao cijeli labirint sinonima. 
Da bude nevolja još veća, ima gljiva koje su pravi kameleoni 
i umjetnici u pretvaranju, pa će i iskusna gljivara da prevare, dok . 
im s pomoću mikroskopa ne skine krinku sa obraza, a neiskusni 
će ih uzeti za kakovu novu vrstu ili barem varijaciju. 
Ako je igdje potrebna slika, i to u vjernim bojama po naravi, 
to je s tim potrebnija kod gljiva, prvo poradi toga, što ni najtočniji 
opis ne može nadomjestiti valjanu sliku, osobito ako predstavlja 
dotičnu gljivu u raznim fazama razvoja i u prerezu, a drugo, što se 
mikolog ne može da posluži onakovim herbarom kakav stoji na ra- 
spolaganje svakom botaničaru, niti si ga može sam urediti, jer ni 
