
VITA PI ANNA PEN 
15 
Sistematski popis. 
Agaricaceae. 
Amanita ovoidea (Bull. 1787). Ova ugledna gljiva je stanovnica 
južnijih predijela. Navodno su njezina staništa u hrastovim i keste- 
novim šumama. Nadjeni pojedinac bijaše 25 cm visok sa 15 cm Si- 
rokim klobučićem i 12 cm dugom volvom, a našao sam ga u bukovoj 
šumi istočno ponad jezera Kozjaka. Prama ovom nalazu imati će se 
utvrditi je li ova gljiva vezana zaista samo uz kestenovu i hrastovu 
šumu ili tek uz listopadno drveće. Ako se prvo utvrdi, objasnit će 
nam njezin nalaz u ovoj bukovoj šumi ta okoinost, što je u oko ici 
Plitvičkih Jezera bukva istisnula hrast, te se još i sada nalaze kao 
uspomene hrastove formacije jedva dva hrasta, ali osedrine Plitvičkih 
Jezera sačuvale su dokaze izginule hrastove $ume. Ova gljiva je je- 
stiva, ali se poradi velike sličnosti sa veoma otrovnom Am. verna 
(Bull 1787.) i bijelom inačicom Am. phalloides (Fr. 1821.) ne može 
za jelo preporučiti. Od svojih otrovnih premica razlikuje se ponaj- 
glavnije veličinom, nazupčanim listićima i korjenasto produljenim 
stručkom. — Schulzer je nije nalazio. 
Amanita mappa, var. citrina (Schff. 1762.) poznata žuto zelen- 
kasta inačica veoma otrovne ,Pupavke“. Ljute otrovnice Am. mappa 
(Batsch. 1789.) i Am. phalloides (Fr. 1821.) sa svojim inačicama po- 
brkane su u mikološkoj literaturi i svrstavane pod ime Am. bulbosa 
(Bull.) iako spada Am. phalloides pod ,volvatae“, a Am. mappa pod 
»limbatae“. E. Michael je u I. izdanju svoga djela uzeo Am. phal- 
' loides pod Am. bulbosa, dočim je E. Gramberg i u slici obe valjano 
eye 
Ove dvije vrste sa svojim varijacijama zadavaju Mikola mnogo 
glavobolje, jer su i one poput mnogih drugih gljiva donekle pravi 
kameleoni. Od Am. phalloides inačica viridis zastupana je dosada sa 
tri utvrdjene forme, kao što je to god. 1919. prof. dr. G. Dittrich u 
Breslau-u uglavio i u slikama lijepo prikazao. lako sve ove varija- 
cije i forme s praktičnoga gledišta nisu bogzna kako važne, to su 
ipak kobne, jer su ljuta otrovnica Am. mappa u svojoj bijeloj formi 
oiisto grdno otrovna bijela Am. verna kobne dvojnice naše pleme- 
nite, i osobito u zagrebačkoj okolici (gornji Maksimir) veoma česte 
pečurke Psalliota arvensis (Schiff. 1770), s kojom često i stanište 
dijeli, te jedna pored druge raste. Pored svega toga, što si osobito 
u mladosti napadno nalikuju, te im ni boja listića ne pokazuje, barem 
u mladosti, bitne razlike, ne mogu se zamijeniti, pazi li se na dno 
stručka, koji se kod otrovnica svršava u skoro okrugao gomoli, u 
koji je stručak kao utaknut, dočim pečurka gomoija nema. Prigodom 
sere ISSE 


moje izložbe gljiva u Zagrebu izlagao sam od 7. do 22. listopada 
god. 1916. u više navrata uporedo i jednu i drugu, da ih svatko 
upozna i razliku nauči. Am. mappa voli crnogoricu, a Am. phalloides 
bjelogoricu. 
Schulzer ima koljenovicu pod br. 1122. 
Amanitopsis vaginata (Bull. 1782.) sive boje. [Var. grisea (Fr.), 
plumbea (Schff.), livida (Pers.)]. Ova gljiva je kod nas u svim bojama 
česta. Njezina t. zv. var. alba (Fr.) je manja i nježnija, a t. zv. var. 
_ Julva (Pers.) veća. Makro- i mikroskopski sve su jedna te ista vrsta, 
iako su im klobučići sivi, smedji, sivosmedji, žuti ili bijeli. Boja im 
uke sd) 
