i an A ah; 
16 
valjada ovisi o tlu na kom rastu, pa stoga nije opravdano postav- 
ljanje varijacija, kamo li posebnih vrsta. Siva odlika raste poglavito 
u bjelogorici, a smedja u crnogorici. S pravom je Ricken zabacio 
sve varijacije od Amanitopsis vaginata, te ih spravio pod tu jedinu 
koljenovicu —- vrstu. Schulzer je opisao pod br. 299. Amanita vagi- 
nata (Bull.) var. a/bida; pod br. 332. Amanita vaginata (Bull.) var. 
grisea aut livida (Fr.); br. 342. Amanita vaginata (Bull.) var. fulva 
(Schulzer, — dakle kao ,novu“ po njemu obretenu varijaciju); br. 392. 
Amanita vaginata (Bull.) var. spadicea (Fr.); br. 1379. Amanita va- 
ginata (Bull.) var. xylophila (Schulzer, opet dakle kao novu po njemu 
obretenu varijaciju). Sve će se dakle ove Schulzerove varijacije imati 
zabaciti. — Dobre slike ove gljive ima Gramberg I. 61. i Michael 
II. 96, a Schulzer pod gornjim brojevima u njegovu rukopisu. Ova 
gljiva je jestiva i dobra, a sam Schulzer kaže pod br. 392: „Beim 
einsammeln fiir die Kiiche, mache ich nie einen Unterschied zwischen 
den Varietiten des Agaricus vaginatus (Bull.). 
Amanitopsis strangulata Fr. kod nas dosta rijetka. Nalazio sam 
je u Zagrebačkoj gori nad Gračanima. 
Lepiota procera (Scop. 1772.), u nekoliko primjeraka blizu pri- 
krajka šume, gdje je veća insolacija. Po mojim opažanjima voli listo- 
padne šume, poimence hrastove i s njime miješane formacije, pa 
grmovite ledine uz prikrajke šuma, a sjenovita mjesta izbjegava. U 
bukovim čistim šumama nisam je nalazio u tolikom izobilju, a u 
čamovini poglavito u Gorskom kotaru nisam je dosad nalazio. U 
zagrebačkoj okolici je česta. Schulzer ju opisuje pod br. 649 i kaže, 
da je rasprostranjena ,od Save do Karpata u listopadnim i igličastim 
šumama“. Ricken u Agaricaceae kaže, da raste „u svijetlim šumama, 
na pašnjacima i u baščama“, a u Vademecumu „na prisojnim mje- 
stima“. Gramberg: „U svijetlim šumama, po ledinama, šumskim liva- 
dama, pašnjacima i Sikarju“. Michael: „Na svijetlim mjestima u šumi, 
na travnicima i uz šumske prikrajke“. Kako tu dobru jestivu gljivu 
u crnogorici nisam našao niti ja kod nas, a niti jedan od gore na- 
vedenih praktičnih gljivara drugdje, moramo navode Schulzerove uzeti 
sa rezervom. 
U zagrebačkoj okolici (Vrapče) zovu ju ,Sunčanica“, koje joj 
ime lijepo pristaje. Cuo sam i za nju ime ,Srnjaki“, koje ali spada 
drugoj gljivi. 
Leopita acutesquamosa (Wein.). S ovom krasnom i uglednom 
Lepiotom, kao što i sa njezinom dvojnicom Lepiota Friesii (Lasch) 
ni najbolji sadašnji mikolozi nisu na čistu. Ove dvije vrste su u lite- 
raturi pobrkane. Naš Schulzer nije niti jednu niti drugu poznavao. 
Ricken u svom djelu ,Agaricaceae“ opisuje pod br. 956 Lepiota 
Friesii i podaje nam njezinu sliku na tabli 86, te kaže, da je Lep. 
acutesquamosa s ovom bezuvjetno identična. Medjutim u svom no- 
vijem „Vademecum“ mučke odustaje od te tvrdnje i navodi zasebice 
pod br. 44: Lep. acutesquamosa kao posebnu vrstu, te Lep. acute- 
squamosa naziva ,šiljasto ljuskavom“ — (Spitzschuppig), a Lep. Friesti 
»čunjasto bradavičavom“ — (Kegelwarzig). Gore navedena njegova 
slika prikazuje velike čunjaste bradavke, koje niti odgovaraju oblikom 
bradavkama Lep. acutesguamosa kakove sam ja nalazio, niti, kako 
nam ju prikazuje Michael pod br. 335 svog najnovijeg izdanja od 

