i S doba Der i 
= Ka 
en : 
. id: TERI kra 
mr Bun ee PRSTI 
2 PRA 
i Niza 
tako su isto i mnoge druge u njegovu djelu, te sam osvjedočen, da 
će nakon kritične obradbe istoga, ostati tek malen broj zaista »novih“ 
njegovih vrsta. 
Izvrsnu sliku ima Gramberg. Jestiva je. Be 
Collybia longipes (Bull. 1785). Nešto je manja od predjašnje i 
dosta rijetka kod nas. Od gornje veoma slične vrste se razlikuje, to 
joj je stručak blijedo pustenast, a klobučić suh. Schulzer ju ima pod 
br. 381. — Pod br. 583. ima „novu“ var. inornata (Schulzer), a pod 
br. 1206. var. pudens (P.). Zi 
Collybia acervata (Fr. 1821.). Držim, da je nadjenoj gljivi ovdje Eo 
mjesto unatoč nekih razlika u diagnozi. Stoga donosim moju diagnozu: 
Klobučić sjajeći kao namazan, vlažan, higrofan, neljepiv žuć- 
kasto blijede boje — kao staklen, prama obodu malko prutav, ispo- | 
četka malo uvinjena, kasnije ravna oboda, sveden, do 3 cm širok. 
Listići blijedo žućkasti, u pazušcu nasadjeni, katkada skoro 
udaljeni, gusti, pomiješani uski, (— 1'/, mm), veoma fino nazupčani. 
Stručak boje kao i klobučić, izvana fino žlijebast, prama dnu 
odebljiao, skoro naduven, iznutra šupalj, gol. KS 
Raste u gustom busenu iz zajedničkog dna. Truske hialt glatke, | 
debelo eliptične, sa velikom kapi ulja, 6/4 u > 
Mycena crocata (Schrad. 1794.). Klobučić je kao i stručak i 
listići blijedo sumporasto žut, od mliječi narančasto ljagav. Iako je | 
prama drugim autorima klobučić uljikast, siv ili bijelkast, to ju u 
tom rodu jedinstveno stojeća boja mliječi, kao takovu bezuvjetno | 
odaje, s tim više, što se i ini podaci sasma podudaraju sa orig nali Ki: 
nom diagnozom. Valja dakle prama gornjem ovu upotpuniti. + s 
Mycena Renati (Quel. 1873.). Ovo je jedna od najdražesnijih | za 
naših gljiva. Ljubičasto-ružičasti na tjemenu malko udupčani, prama | 
obodu fino naborasti klobučić sa živahno žutim stručkom stakle- | a 
nasta sjaja, može da se takmi i sa najljepšim cvijetom. Raste gusto | 
zadružno na bukovoj ležavini i probija iz pukotina i preloma. A 
Znanstveni prijatelj i savjetnik našeg starine Schulzera glaso- | 
viti francuski mikolog Lucien Quelet opisao je ovu »rijetku“ gljivu | 
g. 1873. pod imenom „flavipes“, ali ju je g. 1886. prekrstio imenom E 
svoga tada umrloga sina, koji ju je prvi našao. Lijep primjer očinske | 
ljubavi. k 
Naša gljiva nije imala mirisa, a okusa je ugodna, dok ding 
za kaže, da miriši slabo — po rotkvi. Cooke bilježi mjere truski | 
10/4—5 p. Po mom opažanju su truske u mladosti skoro okr 
kasnije ovalne, hialin, glatke 9/6 pu. 
* Pleurolus ostreatus!) (Jacq. 1787.). Kao kod nas, posvuda na: 
bukvama, kojima je kora ranjena. U to doba tek su se počele Tazvi- 
jati. U Gorskom kotaru na Velikom Drgomelju nabrao sam sa jedne | 
bukve punu naramnicu ove izvrsne jestive gljive, koja u kasnu jesen | x 
raste, te ostaje zdrava i tečna ako se i smrzne pa otkravi, te pače 
još i tada fruktificira. Dne 31. listopada god. 1915. nabrao sam n ; 
jednom hrastovom panju u Maksimiru 3 kgr. ove gljive, a dne 24. sa 
prosinca nabrao sam sa istog panja preko I kgr. za Božić, akoprem 
je bio snijeg i smrzavica. U Gorskom kotaru je zovu ,Bukova gljiva > 
1) Sa zvjezdicom označene vrste pribilježio sam za ag ČE okolicu 
v. Prirodoslovna istraživanja Hrvatske i Slavonije g. 1916. sv. 8. po 

