
Paxillus prunulus (Scop. 1772.) Ricken je s pravom napustio E 
.rod Clitopilus u koji je dosada ova vrsta ubrajana, te je vrste sa A 
uglastim truskama svrstao u rod Eccilia, a ostale u Paxillus. Na Pli- E 
tvicama sam je nalazio dosta obilno na ,Velikoj poljani“ nad Koz- 
jakom. U Gorskom kotaru je ima množina po livadama i pašnjacima 
oko Delnica, kod Japlenškog vrha i druguda. U donjem dijelu Maksi- 
mira rodi svake godine izobilno. Nalazio sam je nadalje u Brodu n/S. 
na Glasiji, u Osijeku na šetalištu (nekadanjoj ,pukovnijskoj bašči)“. 
Schulzer ju je nalazio u Vinkovcima u gradskoj bašči, te kaže pod 
br. 417: ,Pojedince ili u malenim hrpama, dosta rijetka u svim vin- 
kovačkim šumama“. Po mojim opažanjima voli otravljena mjesta uz 
šumske prikrajke i nešto veće visine. Rodi svake godine. Ova dobra 
jestiva gljiva, koja se ne može s drugom zamijeniti, poznata je u 
Francuskoj pod imenom Mousseron, te je šteta, što je u nas narod 
ne poznaje i ne ubire. Lako se poznaje što je sva bijela, ima malko 
nacrvene listiće i karakterističan miris po svježem brašnu. Ona je 
tekom vremena promijenila rodove Rhodosporus i Hyporhodius, te 
se nadamo, da će ostati u rodu Paxillus, kamo ju je, kao što rekoh 
u najnovije doba Ricken svrstao. 
Pholiota mutabilis (Schff. 1762.). Veoma dobra, mirodijska je- 
stiva gljiva, ali žalibože našem narodu, kao i predjašnja sasvim ne- 
poznata. Nalazio sam je mnogo u Gorskom kotaru, na Rešnjaku kod 
Delnica, i u Zagrebačkoj gori na Sljemenu. Na trulim, osobito bu- 
kovim panjevima raste gusto zadružno, često u stotinama pojedinaca. 
Pri tomu se čini, da voli veće visine, što i moja dosadašnja opa- 
žanja potkrepljuju, a što dosada uopće nije konstatirano. Začudno 
je što ove gljive Schulzer nije nalazio. 
Crepidotus applanatus (Pers. 1796.) Po šumama na leZavini 
dosta česta. Schulzer je ne spominje. 
* Pluleus cervinus (Schff. 1762.), prije Rhodosporus cerv; Hy- 
porhodius cerv. Osnovna boja klobučića je uvijek mješavina sa 
smedjim. Truske u ovom rodu nisu niti oblikom, niti veličinom to- 
liko različne, da bi mogle podavati stalno uporište za razlikovanje 
sličnih vrsta, s tim manje, što ni kukaste cistide nisu bitno različne, 
a sami plodnjaci u vanredno povoljnim okolnostima poprimaju često BS 
= dosta luksuriozne forme. Po Rickenu su truske ove vrste „skoro | 
= uglato-krugljaste“, 8—9/5—6, po Schulzeru br. 719. 4/55 i krug- 
= ljasto-ovalne, a po mojim mjerenjima 6—7:5/4:5—6, te su oblika, 
kao što ga Ricken navadja. Oblik i mjere cistida, što sam ih ja usta- 
novio, posvema odgovaraju Rickenu, dok se Schulzer, — a ni drugi 
savremenici uopće nisu obazirali na cistide, što je velika šteta po 
znanost. 
Nema sumnje, da su busenasto rastući pojedinci, što sam ih 
nalazio dne 3. rujna 1917. na žagotini pilane u Turopolju, i koje sam 
bio u napasti kao posebnu vrstu ,caespitosus“ opredijeliti, samo 
 vanredna pojava, uvjetovana podatnim supstratom, piljotinom, u kom 
su se hife na dnu stručka bez zapreke medjusobno preplitale spaja- 
jući više stručaka u zajedničko dno. Opazio sam, da se to zbiva: 
i kod nekih drugih gljiva u vanrednim okolnostima. Tako sam našao 
dne 5. kolovoza 1918. u Maksimiru u šupljom hrastu Boletus (Tylo- 
 pilus), felleus Bull., koji je iz glavnog stručka potjerao još četiri 



