
isto onakove čehave ljuske kakove ima Ps. silvatica, koja u crno- 
gorici raste, dočim je izgubila vlastitost, da na dodiru požuti, koju 
ima na svojim redovitim staništima. 
Kod predidućeg Pluteus cervinus spomenuo sam, da je Ricken 
nalazio na smrekovom panju inačicu ove vrste, koja je imala cistide 
napunjene crnim sokom, od koga su srhovi listića pocrnjeli ; Hygro- 
phorus caprinus, okom će kasnije biti govora, rastući u listopadnim 
šumama ima uljikasto zelenkast (Plitvice), dok u crnogorici (Maksimir) 
rastući ima Cadjavo crnkast vlaknato prutav klobučić. To sve nam 
jasno pokazuje, da gljive iz crnogoričnog supstrata crpe neku crno 
bojadisajuću tvar, koju će imati kemičari da istraže, isto kao što u 
hrastovim šumama crpe neku crvenu tvar. 
Idimo dalje. 
U gornjem dijelu Maksimira veoma je česta pečurka Psalliota 
arvensis (Schff.), za koju Janda navadja ime Lipika, te mnogih 
godina izobilno rodi, i puna ih je ondešnja bjelogorica. Kako ima 
u Maksimiru hrpa nasadjenih crnogoricom, pojavljuje se isto često 
u toj crnogorici Ps. silvafica, koja svojim habitusom u velike nali- 
kuje na predjašnju. Ps. arvensis ima bijel ili žućkast klobučić, a Ps. 
silvatica smedj, Cehavo ljuskav; meso je u predjašnje bijelo a pod 
starost u gornjem dijelu pocrnjuje, a u potonje je blijedo a na zraku 
postaje crvenkasto ; inih bitnijih razlika nema, a truske su im sasma 
iste. Uzmemo li na um prije razloženo, tko se može oprijeti dojmu, 
da je Ps. silvatica samo u crnogorici porasla i pod ondešnjim ži- 
votnim okolnostima modificirana Ps. arvensis. 
Moramo, da se riješimo okova zgoljnog sistematiziranja, da 
proučavamo životopis svake gljive, i da imamo srčanosti, da povui- 
čemo nužne konsekvencije. 
Začudno je što Schulzer navadja samo 11 vrsti pečurki, od 
kojih su nove: br. 328. Ps. campestris L. var. vaporaria P. b) silvi- 
cola Schulzer; 372. Ps. Bresadolae Schulzer; 752. Ps. arvensis Schff. 
var. cilindriformis Schulzer; 752. Ps. pratensis Schff. var. pleomorpha 
olim Pometorum Schulzer; 1066. Ps. arvensis Schff. var. sylvestris 
Schulzer. -- Nakon svega gore izvedenoga, mislim da nije potrebno, 
da se na ove ,nove“ Schulzerove vrste posebno osvrćem. Neka mi 
bude tek nuzgredno dozvoljeno, da iznesem što on piše pod br. 657. 
kod naše gornje vrste: „Poslije kiše razvija se začudno brzo. Kod 
Karanšebeša išao sam jednoč Sa svojim kćerima preko nekog paš- 
njaka u šumu, i kad smo onamo išli nije im (pečurkama) bilo ni 
traga. U šumi nas iznenadi pljusak, a kad je prestao, požurismo se 
opet kući preko istog pašnjaka, gdje se je medjutim toliko pečurki 
pojavilo, da smo tek najmanji dio mogli sa sobom ponijeti“. 
Promatrao sam uporno, i često mjerio iz dana u dan porast ra- 
znih gljiva, ali tako nagli porast nisam mogao da utvrdim ni kod nekih 
vrsta roda Coprinus, koje najnaglije rastu, ali ipak trebaju i više sati 
dok svoje slabunjave glavice dignu. Možda će pomnija opažanja po- 
Kal 



tvrditi Schulzerove navode. 
Hypholoma leucotephrum (Berk. — Fr.) lako nadjena gljiva ne 
odgovara posvema diagnozi u Rickena, da izbjegnem postavljanju 
_ „nove“ vrste morao sam je ovamo smjestiti, uz pridržaj naknadnog 
eventualnog ispravka. Stoga donosim moju diagnozu: 
