
27 
Hypholoma sublateritium (Fr. 1838.). Kod nas u listopadnim 
šumama obična. Ricken kaže da je „otrovna“, Michael, da je „ie- 
stiva“, a Gramberg, da je „jestiva, ali od veoma male vrijednosti“. 
Schulzer je bilježi pod br. 571. te kaže: „Paulet kaže o ovoj i 
Hyph. fasciculare, slijedeće: Nakon užitka ne opaža se na životinjama 
bilo kakav učinak, ali nakon nekoliko sati bivaju nemirne i ne žderu, 
loču mnogo i ne mogu se držati na nogama. Većinom bacaju i za 
nekoliko dana ozdrave. Katkada pako, ako se bacanjem životinja ne 
isprazni, može i da ugine“. Na {io mi je primjetiti prvo, da pokusi 
sa životinjama nisu za čovjeka uvijek mjerodavni, a drugo, da 
Hyph. fasciculare skoro svi autori drže otrovnom. 
> Medjutim Macku u svom izvrsnom djelu kaže, da je jestiva, a 
Ricken u svom novijem Vademecum ne navadja glede jestivosti ništa, 
pošto ju od sve prilike sam prokušao nije, a u svom ,Agaricaceae“ 
kaže, da je samo one gljive označio jestivima, koje je sam kao ta- 
kove prokušao. 
Rabenhorst glede jestivosti ne bilježi ništa. 
God. 1917. susreo sam jednu ženu u Grmoščici kraj Zagreba, 
koja je nosila punu košaru ove gljive, i na moj upit šta će s njima, 
reče mi, da je kod kuće kuhaju i jedu, pa da ,nije bogzna kako 
fina, ali da se jesti“. 
Imati će dakle Gramberg pravo. 
Schulzer bilježi svoje varijacije pod br. 763. Ayph. lateritium 
var. subumbonatum Schulzer i 1306. Hyph. lateritium lammellis cinereis 
Schulzer. Michaelova slika II. 254. ne predstavlja gornju gljivu, već 
Hyph. capnoides (Fr.), pa će to autor morati ispraviti. 
* Hypholoma fasciculare (Huds. — Bolt. 1791.). Kod nas naj- 
običnija i posvuda. Raste cijelu godinu, pače i po zimi. U svim 
knjigama navedena je kao ,otrovna“, te se po svom veoma gorkom 
okusu lako raspoznaje od drugih njoj sličnih srodnica. Medjutim 
prof. D. Herrfurth (Stollberg g. 1918.) tvrdi, da nije otrovna, te da 
poznaje jednu obitelj, koja ju rado jede, i tvrdi, da joj ta gorčina 
upravo prija. Uostalom de gustibus . .. 
Schulzer ju opisuje pod br. 606. te kaže, da je ista „mrSaviji 
brat“ prediduće naše gljive. 
Panaeolus phalaenarum (Fr. 1838.). Za ovu ,rijetku“ gljivu bi- 
lježi Ricken po Saccardu za truske slijedeće podatke: Truske elip- 
tične 14—15/7—8 u. — Po mojim opažanjima su truske tamno smedje, 
glatke, nezrele skoro eliptične, dozrele pako limunovog oblika i kao 
s otvorom na donjem kraju — biva nasadištu, veličina 15/9 u. 
Schulzer je nema. 
Coprinus disseminatus (Pers. 1801.). Lijepa nježna gljivica, koja 
u hiljadama pojedinaca kao posijana prekrije trule panjeve i okolišno 
tlo. Veoma je česta, a nalazio sam je poimence na Sofijinom putu 
u Tuškancu. 
Schulzer je nema. 
* Coprinus plicatilis (Curt. 1777.). Nije rijetka. Nalazio sam je 
i u zagrebačkoj okolici (sv. Duh). 
Schulzer je opisuje pod br. 1273. —- Pod br. 1299. opisuje 
svoju ,novu“ Copr. plicatilis var. cellaris Schulzer. 


