



KNJIŽEVNE OBZNANE. 

M. Milankovitch, professeur ordinaire des mathematiques appli- 
qućes a la faculte des sciences de P universite de Belgrade: 
Theorie mathematique des phenomčnes thermiques produits \ 
par la radiation solaire. 
Paris, Gauthier-Villars et Cie, 1920. 
Izdala Jugoslavenska akademija znanosti i umjetnosti, XVI i 
339 stranica. 
Prof. M. Milanković u ovom opsežnom djelu rješava upravo 
osnovni problem racionalne meteorologije i klimatologije. U kud i 
kamo većoj mjeri nego ostale grane primjenjene fizike pošle su me- 
teorologija i klimatologija empiričkim pravcem razvitka. Kolikogod je 
ova činjenica razumljiva s obzirom na zamršeni predmet ovih nauka, 
na veliki broj promjenljivica, o kojima atmosferske pojave u istinu 
zavise, ipak se moralo brojiti ovim naukama kao nedostatak bar u 
sistematskom pogledu, što su i temeljni odnošaji glavnih promjen- 
ljivica ostali nepotpuno racionalisani. 
Autor uzeo je na se zadaću, da matematski opiše djelovanje 
sunčane radijacije, glavnog pokretača meteoroloških pojava, te da 
egzaktnim formulama odredi razdiobu temperature na zemlji i plane- 
tima u njezinoj zavisnosti o insolaciji i atmosferskoj apsorpciji. Za- 
mršenost problema donosi sa sobom, da ga je autor morao ograni- 
čiti, da na pr. isključujući dinamičke pojave operiše s atmosferom, 
koja se nalazi u statičkoj ravnoteži. Uza sve ovo ograničenje uporedba 
teoretski izračunatih veličina sa rezultatima opažanja pokazuje, da 
dobiveni matematski izrazi izvrsno prikazuju glavne crte klimatske 
fiziognomije zemlje. A time se opet potvrđuje opravdanost simplifi- 
kacije problema, jer se dokazuje, da u meteorološkim i klimatskim 
pojavama dominira uticaj sunca. 
Djelo je razdijeljeno na dva glavna dijela: teoriju i primjenu. 
U teoretskom se dijelu najprije izvode izrazi za zemaljsku inso- 
laciju i njezin dnevni i godišnji hod bez obzira na atmosfe:u a u 
zavisnosti o geografskim koordinatama mjesta i o sfernim nebeskim 
koordinatama sunca. S obzirom na primjenu na paleoklimatski pro- 
blem i klimu ostalih planeta promatra se insolacija i u zavisnosti o 
elementima planetskih putanja i o položaju rotacione osi. — Atmo- 
sferska apsorpcija obrađena je na temelju Bouguer-Lambertova zakona 
u analogiji sa ekstinkcijom svjetla, a uzeta je u obzir uz direktnu 
sunčanu radijaciju i difuzno reflektirana i ona tamna radijacija, u 
koju uzdušni molekuli pretvaraju apsorbovanu energiju. Iz toplinske 
energije, koja pada na površinu zemlje, određuje se na temelju Ste- 
fan-Boltzmannova i Kirchhoffova zakona temperatura zemaljske po- 
vršine. Teoretsku zgradu završuje istraživanje o ulozi 'atmostere i 
njezine sposobnosti apsorpcije za zrake dugih valova pri stvaranju 
temperaturnih odnošaja na površini zemlje (:planeta:) i,u različitim 
visinama atmosfere. 
. Ć a 
. a PET, ET, " S “aki 
S O a VE I i SOKA PIR PP, 

