a: A NEE TP a ona da NE 
a. x x PNE nd ; 4 
(Gi 
B 

in; naučni časopis. Jer ne postoje dvije nauke — tobože jedna za laike, a dru— 
y ga za stručnjake — nego samo jedna. Kod toga dakako nema sumje, dasvaka 
er. grana prirodnih nauka ima svoje posebne metode rada, svoje sad vise sad ma- 
sa nje abstrakne pojmove i zasade, a u prvom redu svoj zasebni stupanj,na 
kojemu se upravo nalazi tako, da specijalne naučne rasprave može valjano pra- 
' titi i razumjeti samo onaj, koji se intenzivno bavi dotičnom granom i stoji na 
4 visini njezina razvoja. No iskustvo nam upravo sjajno pokazuje, da je moguće 
:h i najzakučastije naučne rezultate, osobito na području prirodnih nauka — koje 
i nijesu drugo, kako kaže Spencer, nego li viši stupanj svakidanjeg iskustva 
— prenijeti u slike i riječi, što ih može razumjeti i osjetiti svaki inteligentni 
A čovjek. Posao taj nije dakako lak i nije mu svaki prirodoslovac jednako dora- 
Bi sao. U svojoj idealnoj formi on je umjetnost. Baš zato'ne može bitiprava 
49 popularizacija nauke neka podređena rabota, to više, ako se ima na umu velika 
Br; svrha, kojoj služi, naime, da kulturno podigne narod kao cjelinu. Jednako 3 
ne razumijem, da bi rad oko popularizacije nauke morao biti na uštrb nečije 
naučne reputacije. Ako je neki prirodoslovac doista pravi naučnjak i znan- 
stveni radnik i stvaraoc u svojoj struci, zar nije lijepo, da je u njega volje i 
snage, da kaže i običnim riječima teške puteve. kojima jedošaodosvojih rezulta- 
ta i tako uzgojno djeluje na misaonu snagu širokih slojeva i mladeži? Dapače i j 
onaj prirodoslovac, u kog nije snage, da sam dolazi do novih otkrića — jer do 
onih se danas više tako lako i ne dolazi — učinit će mnogo za svoju nauku, 
dakle i za svoju naučnu reputaciju, ako prikaže jasno, lijeko i umjetnički, kako 
je on shvatio, promozgao i proćutio pojedine rezultate i zasade svoje nauke. 
Baš u tom i jest njegov plus spram onoga prirodoslovca, koji piše čestoputa i 


velike originalne naučne rasprave, u kojima je visoki naučni žargon samo plašt, \ 
da se prikrije golotinja sadržaja i tobože originalnih naučnih rezultata. O,kako 
bi naučne rasprave bile kratke i jasne, da nema te nesretne profesorske kari- ' 
jere! Zako su često rasprave najvećih stručnjaka i najrazumliivije, isto onako, 
kaošto su u fizici i kemiji čestoputa najjednostavnije matematičke formule naj- 
bliže faktičnim prilikama. 
Zato mislim, da Hrvatsko Prirodoslovno Društvo nije ni najmanje zašlo 
na stramputicu. Treba primjerice uzeti u ruke nedavno izašli broj naše „Prirode“ A 
i našega ,Glasnika“, koji će uvjeriti jednako laika kao i stručnjaka, da Hrvatsko 
Prirodoslovno Društvo doista goji prirodoslovnu nauku u pravom njezinom i 
jedinom obliku i da je Hrvatsko Prirodoslovno Društvo ujedno ogledalo nasto- 
janja i rada jednako srpskih kao i hrvatskih i slovenskih prirodoslovaca. Zato 
treba da se oko njega okupimo svi, kojima je stalo do ujedinjenja i Sloznog 
rada, do procvata prirodnih nauka i do kulturnog pridizanja našega naroda! | N 
Neka naš ovogodišnji zbor i naša skupština bude na uhar tom nastojanju. 
Velikim odabravanjem i pljeskom po- 
kazala je skupština, da su riječi pred- 
sjednika čisti izraz njenoga mišljenja. 
2. Predsjednik Ä 
upozoruje skupštinu, da prije negoli započne radom, treba da ovjerovi zapisnik 
XXX. glavne redovite godišnje skupštine. Budući da je taj zapisnik odštampan 
u , Glasniku“, 1920. XXXII. godište, str. 68.—74., pa je toga radi poznat svako- 
3 me članu, te moli slavnu skupštinu, da ovjerovi taj zapisnik, a da ga ne treba 
jA naročito čitati. a 
Skupština ovjerovljuje zapisnik XXX. 
glavne redovite godišnje skupštine.“ 

hk: . 3. Besjeda predsjednika 
Ei »Zašto se čovjek od čovjeka razlikuje?“ Stampat će se u XI. godištu “Prirode“. . 
By -Obilnim pljeskom nagradila je skupšti- 
su na zanimljivo predavanje predsjednika. 
N 4. Izvještaj tajnika o radu uprave društva u godini 1920, N 
Slavna skupštino! : : 
Aa Sigurnim korakom napreduje naše društvo, te obistinjuje i ispunjava oče- 
kivanje svojih članova. Djelovanje društva je javno, sve što je učinjeno dobro 
je već poznato svima, pa ne treba da kićenim riječima dočaram slavnoj skup- 
M štini naš rad, već da podsjetim na sve što je učinjeno, da s ovoga mjesta za- 
hvalimo svima, koji su taj rad pomogli. Promatrajući ga, treba da razlučimo | 
rad opći od lokalnoga. + asi 



