235 
* 
dovesti u sklad sa hipotezom etera. Meni se upravo čini, da je piscu uspjelo 
pokazati, da je Einsteinova teorija nekonzekventna. Pisac polazi s iste pret- 
postavke, iz koje sam ja počeo već 4 godine prije njega (,Rad“ knj. 215. Za- 
greb 1916.), te se mnogi njegovi izvodi potpunoma sa mojima podudaraju, ako- 
prem piscu navodno moje radnje nisu bile poznate. Adlerova kritika težak je 
udarac Einsteinovoj specijalnoj teoriji relativnosti. Dr. S. Mohorovičić. 
S. Mohorovičič: Istraživanje vjetra u Radziechoćwu u Galiciji. Dio prvi: Mie- 
renja. Dio drugi: Obrada mjerenja i teoretska razmatranja o strukturi vjetra 
s osobitim obzirom na turbulenciju, te isporedba rezultata sa mjerenjima. ,Rad“ 
 219., 223. i 225. Jugoslavenske Akademije u Zagrebu 1918.—1921. Njemački iz- 
vadak u „Bulletin“ sv. 13.—14. iste Akademije. 
Prvi dio sadržaje rezultate od 746 pojedinih uzleta pilotnih balona in ex- 
tenso, dok u drugom dijelu istražuje pisac potanko smjer i jakost vjetra do 
visine od 3000 m nad tlima, zatim dnevni i godišnji tijek jakosti vjetra u razli- 
čitim visinama, te jakost vjetra u različitim kvadrantima ciklonalnog i anticiklo- 
nalnog područja. Pošto je pisac kod svakog mjerenja prosuđivao i nemirnost 
vjetra, to je izračunao tabele za ovisnost nemirnosti vjetra od visine i jakosti 
vjetra, te je istraživao strukturu vjetra u pojedinim slučajevima. Ovo su ujedno 
i prva istraživanja ove vrste. 
U teoretskome dodatku dolazi pisac do novih jednadžbi za strujanje uz- 
duha s unutarnjim trenjem, te ih riješava uz razne pretpostavke. Kod toga je 
je piscu ideja vodilja, da gradijenat ne uzrokuje samo strujanje zraka, već da 
se dio potroši i na uzdržavanje turbulencije. Tako dolazi pisac kod nestacijo- 
narnog turbulentnog gibanja do znatnih zaključaka, te mu je uspjelo postaviti 
objektivnu skalu za nemirnost vjetra i protumačiti anomalnu nemirnost slabih 
i umjerenih vjetrova u visinama ispod 200 m. 
Opširniji referat o ovoj radnji izašao je u ,Physikal. Berichte“ pag. 183— 
184, Braunschweig 1921., a izvadak njen izaći će i u „Meteorolog. Zeitschr.“ na 
izričiti zahtjev redakcije ove uvažene revije. Autoreferat. 
S. Mohorovičić: Ein Beitrag zur Theorie des Sehraums. Physikalische Zeit- 
schrift XXI. pag. 515—518., Leipzig 1920. 
Iza kako je pisac t. z. ,Referenzfliche“ točno matematski definirao, ski- 
Cirao je on novu teoriju vidnog prostora i pokazao, da je Witteova teorija 
Laquerova vidnog prostora tek prva njezina približnost. Pri koncu radnje do- 
takao se je pisac poznatog problema, zašto mi vidimo na horizontu Mjesec 
većim nego u zenitu, te je pokušao protumačiti t. z. ,Tellermond“. Ovim se je 
pitanjima počelo u najnovije doba opet posvećivati u fizici više pažnje. 
Autoreferat. 
H. H. Turner: Note on the 240-year period in chinese earthquakes in the light 
of Dr. Fotheringnam's paper. Monthly Not. R. Astr. S. LXXX, 1920., pag. 617—619. 
Pisac je već prije (Mont. Not. 1919.) konstatirao perijod od cca 240 go- 
dina kod kineskih potresa, te je izrazio mišlienje, da se uzroci ovoj pojavi, kao 
i onoj skoro istog perijoda dužine Mjeseca, moraju tražiti u periodskoj varijaciji 
rotaci je Zemlje. Isti perijod konstatirao je R E. de Lury za klimatski faktor 
Californic, a pisac za poplave Nila i za kineske podatke o sunčanim pjegama. 
Sada misli pisac, da treba uzrok sviju ovih pojava tražiti izvan naše Zemlje. 
Dr. S. Mohorovičić. 
R. Wenger: Neue Grundlagen der Wettervorhersage. Meteorologische Zeit- 
schrift XXXVII, pag. 241—252., Braunschweig 1920. 
-Iza kako je pisac diskutirao razne tipove crta strujanja, pokazuje on, da cikloni 
nastaju na granici hladnih i toplih masa zraka. Pisac naslućuje, da cikloni nisu 
ništa drugo nego valovito gibanje, koje se rasprostire duž granice hladnog i 
toplog zraka, te da postoje još it. z. „falsche Kurs- und Böculinie“. Nadalje 
tvrdi Wenger, da je odnošaj između vremena (Wetter) i strujanja zraka (Strö- 
mungszustand) mnogo uži, nego između vremena (Wetter) i razdiobe tlaka 
zraka. Različite atmosferske pojave, koje određuju karakter vremena, ne bi bile 
ništa drugo, nego li pojave miješanja različito temperiranih masa zraka. 
Pošto pisac obećaje, da će izdati iscrpivi prikaz spomenutih svojih istra- 
živanja za opću upotrebu, to držim, da bi se u ovakovome prikazu morali izni- 
jeti i rezultati krasnih teoretskih istraživanja F. M. Exnera: „Über die Aus- 
breitung kalter Luft auf der Erdoberfläche“ (Sitzb. Akad. Wien, 1918.), te „Über 
die oszillierenden Strömungen in Wasser und Luft“ (Ann. Hydrogr. u. marit. 
Meteor. 1919.). Dr. S. Mohorovičić. 
