10 



(arskap, som mke ^'rundar sifi på ogcn, sjclfsländig forskning, 

 fast och bestämd öfvcrtygclsc, som ej vexlar med dagens mo- 

 der, saknar allt vetenskapligt värde; olt lösligt arbete kan ut- 

 plåna förtroendet till flera förljenstfulla och mången har hela 

 lifvet igenom fått pligta för sina ungdomssynder, för öfver- 

 modet att behandla ämnen, hvilka han ej varit vuxen. Med 

 den mängd hjelprcdor vi nu cga, kan snart sagt en hvar skrif- 

 va något läsbart öfver hvilkct ämne som helst; men det vitt- 

 nar mera om klent än godt omdöme, att samspråka (det Ty- 

 ska mitsprechen) öfver ämnen, som man ej sjelf grundligt un- 

 dersökt. Längst hinnor den, som sätter sitt ideal sä högt, 

 att det under rastlös forskning aldrig upphinnes och således 

 icke sjelfbelåten hvilar på sin uppnådda storhet, utan troget 

 arbetar i sitt kall, lifvad af hoppet, att derigenom ett ädlare, 

 lyckligare slägte skall trampa vårt förgätna stoft. 



Med synnerlig tillfredsställelse hafva vid detta tillfälle vi 

 sett idkare af andra forsknings-arter, hvilka i likhet med vår 

 hvila på empirisk grund, sluta sig till vår förening. Det nära 

 sambandet mellan all historisk forskning, såväl den, «om sö- 

 ker uppfatta den Eviges uppenbarelse i naturen, som i häf- 

 den, är ock genast i ögonen fallande; tvifvelsutan kunna de i 

 liera fall stödja och lifva hvarandra. Må den stränga kast- 

 skillnaden mellan de skilda vetenskaperna försvinna; menskli- 

 ga bildningen blir då först helgjulen och Icfvande, då dess 

 skilda stammar, stödjande och lifvandc hvarandra, förenas till 

 en gemensam krona, och medvetandet om ett högre, gemen- 

 samt mål genomslrummar samlligo dess idkare. Jag slutar 



