14 



ulan grmid, alt naturen är i-n liärd aristokrat, sam t-j eflei 

 jemlilihctons grundsatser utdelar sina gäfvor ocli minst snil- 

 lets; men för sig ensamt är detta endast ett frö till godt och 

 ondt, i den män emottagaren lyder eller bryter naturens he- 

 liga lagar. Vi äro ock förvissade, att hos de fleste oändligt 

 högre anlag blifvit nedlagda än de, som hinna till utveckling, 

 just i saknad af denna sjelfbeherrskning och sjelf försakelse. 

 Vid Berzelii graf har vetenskapen mycket att lära. Icke sök- 

 te han det konstladt förvånande för att vinna dagens beun- 

 dran, icke endast undergräfva det redan stadgade för ett flyk- 

 tigt pris, utan endast det sanna för dess eget höga värde, 

 och just derföre tillföll honom, mer än någon samtida, den 

 ära, som växer genom tiderna. I en tid då, äfven inom ve- 

 tenskapernas samhällen, mången käckt, men löshgt, dömmer 

 i följd af sin ofullständiga insigt, nedrifver af oförmåga att 

 faslhålla något bättre, och man högst ställer sitt jag, är det 

 en glädjande syn, att genom en högre verldsordning målet 

 och följderna här stå i omvändt förhållande till hvarandra. 

 De urbilder, Berzelius sökte, voro sanning och klarhet, och 

 hvem bland oss skulle icke önska, att dessa blefve do fram- 

 stående dragen i Svensk bildning, i Svensk vetenskap? 



Att steg för steg följa Friherre Berzelii utveckling till- 

 låter icke detta tillfälle och öfverstiger äfven våra krafter. 

 Den framskred omärkligt, som trädet skjuter blad efter blad, 

 tilldess den lummiga kronan gungar för himmelens vindar. 

 Ån se vi honom upptäcka nya naturens elementer, än upp- 

 lösa de mest sanuuansatta kroppar i deras nrämnen, än åter- 



