22 



som kunna irilvas |»a den magraste Jord såsom ljung *), mos- 

 sor, lafvar; utan insigt i naturens lag, att dessa intaga mar- 

 ken, endast då den ej mer förmår nära ädlare växter, fort- 

 sätter man ytterligare afsvedjandet och utmärglingen, till dess 

 all matjord, alla närande ämnen för vegetationen blifvit för- 

 störda eller genom elden ingått i olösliga föreningar. Med 

 skogarnes försvinnande försämras vidare klimatet, nederbör- 

 den minskas, jordytan beröfvas den för vegetationen så nöd- 

 vändiga snöbetäckningen om vintren, emedan snön hastigt bort- 

 smälter och förrinner, hvarigenom äfven källor och bäckar 

 försina, under det sol och vindar utsuga all must och fuktig- 

 het frän de kala fälten. Allt detta är för hvarje Naturfor- 

 skare välbekanta saker; men just derföre är det vår pligt, att 

 i tid och otid för de mindre bildade framhålla de olycks- 

 bringande följderne af naturens misshandling, hvarigenom jor- 

 den, genom menniskans oförstånd, blir förbannad. Men å an- 

 dra sidan hafva vi äfven glädjande taflor af menskliga flitens 

 och snillets förmåga, att icke blott bibehålla och öka na- 

 turens productions-förmåga, utan ock återställa dess förlorade 

 rikedom och skönhet. Men, då vi annorstädes (i Bot. ötflygt., 

 1) framställt dessa förhållanden, skola vi uti det följande in- 

 skränka oss till en närmare utveckling af vår tro och vårt 

 hopp, att icke blott jorden sig sjelf lenmad, långt ifrån att 

 aftyna, småningom lililager i naturlig fruktbarhet, förmår fram- 



•) F.jungeii bciiiimijcs .if .■.ilhiiogeji inclaioriäkt j<udcns i;rä här 

 som i.U UM-kca lill de^-s ilKlerdums sv;j."lioi. 



