24 



upptäckter, liksom vi häraf inse, att det icke varit af en till- 

 fällighet, utan af en inre nödvändighet, som ensamt de ofull- 

 komligaste naturalstren en lång tid tillvoro på jorden, och de 

 fullkomligaste sist uppträda, alldeles som ordningen under 

 skapelsedagarna framställes i Mosaiska berättelsen. Men vi 

 få icke föreställa oss skapelsen som ett drama, afslutadt hvar- 

 ken i en eller liera akter; det Gudomliga Varde genljuder 

 ännu lika allsmäktigt genom verlds-alltet, hvaraf förädlade na- 

 turalster uppstå på jorden, liksom i rymderna nya verldar 

 gro. Skapelsen är således efter vår uppfattning ännu oupp- 

 hörligen fortgående efter eviga, oföränderliga lagar; den vanliga 

 föreställningen, att naturkrafterna skulle verkat efter andra 

 lagar i urtiden, än under den närvarande, upphäfver för oss 

 begreppet af Guds allvishet och sannfärdighet, ty de äro den 

 Eviges tjenstandar, ändliga uppenbarelser af den Oändlige. 

 Men icke behöfva vi derlöre antaga, att det är nya natural- 

 ster som framfödas; det är snarare de förutvarande, som för- 

 klaras, fullkomligas, mångfaldigare utvecklas. Utan att antaga 

 denna naturalstrens stigande utveckling blir för oss deras ska- 

 pelse icke tänkbar, ty icke lärer i våra dagar någon enda 

 Naturforskare antaga, att de fullkomligare naturalstren genom 

 ett språng framkommit så utbildade och fullväxta, som de nu 

 stå eller gå pä jorden. Hvarje enskildt naturalster afspeglar 

 under sin utveckling hela slägtets, hvilket likväl under en obe- 

 räknelig tidsföljd genomlöper samma bildningsskiften, som det 

 enskilda i kort sammandrag. Det har således varit en tid, 

 då äfven de mest utbildade och sammansatte träd endast till- 



