31 



skarpsynte forskare först antog den för en egen utdöd art, till 

 dess han i Norriges fjälltrakter äterfann samma form. Alla 

 våra artförändringar bestyrka naturens böjlighet, att under 

 förändrade yttre förhållanden i tidernas längd öfvergå till nya, 

 förändrade former. Omöjligen kunna vi fatta den oändliga 

 mångfalden i naturen, om vi ej tillika erkänna naturalstrens 

 förmåga att förgrena sig till (lera, förädlade arter. Linné an- 

 märker sjelf om flera dylika, att vissa arter senare uppstått 

 af en annan («filia prsecedentis«), ehuru detta strider mot hans 

 ursprungliga bestämmande af artbegreppet, inskränkt till de i 

 tidens begynnelse uppträdande *). Vi känna icke någon skar- 

 pare petitio principii än denna Linnés regel för artbegreppets 

 bestämmande; man kan likasåväl hänvisa forskaren till må- 

 nen som till urtiden för att utreda de verkliga arterne. För 

 min del är jag öfvertygad att flere af våra nu antagna arter 

 uppstått af en nu förgången urform, som under tidernas lopp 

 förgrenat sig till flera, men denna deras genealogi kan af oss 

 nu mera omöjligen utredas, och vi måste betrakta dem som 

 verkliga arter till dess någon förmår visa verkliga öfvergån- 

 gar. Visserligen kan man antaga, att de ursprungliga arter- 

 ne varit färre (med säkerhet känna vi, att den äldsta vege- 

 tationen varit helt olika den nu lefvande), liksom Filosoferne 

 fordra färre elementer, än Kemisterne antaga; men i båda 

 fallen förirrar man sig i det obestämda och godtyckliga, om 

 man icke nu betraktar som skildt, hvad ingen erfarenhet lyc- 



") Tot numeranms s;pecies. quot in principio creakp furmse. 



