missförslSs och misskännas. Genom den porsonliga bckant- 

 skajien förädlas äfvcn vetenskapens ton; det hos afscindradc 

 vetenskapsmän ej sällsynta rätthafveriet måste vika i allmän- 

 na förhandlingar; i det gemensamma deltagandet förlorar sig 

 sjelfviskhelen, den rena, oegennyttiga forskningens borne fi- 

 ende, hvilken omfattar vetenskapen ej såsom mål, utan som 

 medel för egna, äregiriga, cgennyttiga afsigter. Samtiden fö- 

 reter i detta hänseende varnande exempel, men ock trösterika, 

 nämligen att den sanna äran endast tillfallit dem, som sökt 

 den Eviges, ej sin; högre insigtcr endast dem, som undergif- 

 vet sökt naturens lagar, icke lagstiftat för naturen. Derige- 

 nom blefvo Berzelius och Orsted store män, utan att söka 

 storhet, utan blott sanning; mcnsklighetens höjder, både i 

 samhället och vetenskapen, upphinnas icke (om ej blott för 

 dagen) genom stora anspråk, stora ord eller utvärtes äthäfvor, 

 Särskildt anser jag mig förpligtad vid detta tillfälle varna de 

 yngre, att icke bortnöta sina bästa ungdomskrafter pä det 

 mångskrifveri, som genom något uppseende och möjligen vinst 

 för dagen numera blifvit så förledande. Jag tager mig fri- 

 heten här upprepa, hvad jag pä annat ställe *) yttrat: »AH 

 förtidig blomning skadar den mogna frukten; knapt något 

 mera ett gryende anlag än omoget, mångsidigt skriftstäl- 

 Icri. Deraf utbildas vetenskapernas stigmän, som ur tvä, tre 

 böcker sammansätta den fjerde och litteraturens stattorparc, 

 som genast förbruka, hvad de för dagen lära.« Allt fÖrfat- 



*) Svciiska Acad. HdndL, XXUI, p. 187. 



