n 



och bcredt oss sä många nya fijelpmcdcl til) ytterligare (ram 

 steg. Endast pS denna väg lyckades det Berzclius att fram- 

 visa en orubblig lag äfven i de stelnade massornas bildning 

 och Orstcd att frammana «anden i naturcn«, 



Minc Ilerrarl livad jag här haft äran anföra, är för Eder 

 icke något nytt eiler obekant; men i denna stund har jag an- 

 sett mig olTentligen böra uttala vår trosbekännelse, att man 

 icke af oss eller våra möten må vänta och fordra, hvad vi 

 ej kunna eller böra lemna. Oss tillkommer icke lagstifta för 

 Naturen, vi votera inga Riksdagsbeslut för vetenskapen, utan 

 väcka endast nya frågor till närmare undersökning, angifva 

 endast luckorna i våra kunskaper till närmare begrundande. 

 Det är ett obemärkt utsäde, hvilket vi först i en framtid kun- 

 na hoppas mogna till skörd. Lugnt och obemärkt tillväxer 

 allt i naturen; hvarje ny idé till dess förklaring måste, innan 

 den fullväxt framträder som en makt i vetenskapen, länge 

 dia modrens bröst. Hvilken är då vinsten för dagen af våra 

 möten? torde mången fråga. Jo, den enskilde betyder i våra 

 dagar föga, det är endast genom fleres förening och samver- 

 kan vetenskapen föres framåt; mången saknad, men för vissa 

 frågors lösning oundgänglig upplysning kan derigenom vinnas, 

 månget rön, som för den ene är utan betydelse, lemnar en 

 annan nyckeln till lösning af en outredd fråga. Många ädla 

 krafter gå förlorade utan den stärkande, lifvandc kraft, som 

 bcrcdes genom idéernas utbyte och andras deltagande intres- 

 se. Genom den ollenlliga pröfningun rcdes och bestämmes en 

 mängd begtepjs som eljest, ehuru i grunden rikliga, skulle 



