dialektisk spclsfiiiuliphcl, med dunkcli orcibvall, sodi endasi 

 med en myslisk slöja nf^crsky!er det omäthara djupet eller 

 i poetiskt skimmer kläder de kala fälten i viirt vetandes obc 

 kanta land. Vi få icke å andra sidan endast sorglöst svärma 

 kring i blomsterverldcn och förirra oss i naturens labyrin- 

 ther, icke isolera oss iill ett ofruktbart, blott conteniplatift 

 vetande, utan söka det enkla, empiriskt vissa, för mcnsklig 

 heten och samhället fruktbärande. Ulan alt derföre misskän- 

 na värdet af andra forskningens vägar, blir det alltid ett miss 

 lag af oss, om vi sammanbiande hvad vi under vissa lyckliga 

 stunder anat och diktat mod det, vi sett och erfarit; faktisk 

 sanning och begreppets klarhet äro inom värt lag snillets 

 och smakens pregel. Icke behöfver derföre vSrt vetande va- 

 ra en oordnad massa af enskildheter; men de idéer, vi hylla, 

 måste blott ordna och sprida ljus öfver hvarje länk i vårt 

 vetandes kedja. Vi må tillika öppet erkänna, alt alla våra 

 systemer, ehuru nödvändiga för vår inskränkta fattiiingsför 

 måga, endast äro uttryck af hvarje lids mer eller mindre kla 

 ra uppfattning af naturen, hvilka en rikare forskning skall 

 utvidga, omgestalta, sönderspränga. De stora snillegäfvorna, 

 som bryta nya banor, äro en skänk ofvanifrån, men hinna 

 aldrig målet utan undcrgifvenhcl för Naturvetenskapernas 

 nämda grundlagar; de stora upptäckterna, förbehållna ät na 

 turens Söndagsbarn, äro icke något tilllälligt, utan den mog- 

 na frukten af forskningens stilla och obemärkta tillväxta Et- 

 ter dessa grundsatser hafva de store hädangängnc lefval och 

 \erkat; genom dem haiva de lydt sä mången naturens gåta 



