hoppas vi ock, alt bland oss det unga, friska skall uppväxa 

 ur ftirgängcJsen. Det är endast den förgängliga delen, som 

 måste återgälda naturens län; mon do store lärarnes ande skall 

 fortlcfva odödlig i de sanningar, de tydt, och hvila pänyttfödd, 

 don sanna metcmpsychosis, öfver deras lärjungar i Norden. 

 Och till frammanandet af dessa yngre krafter torde just dessa 

 möten blifva ett verksamt medel; flera af de unge män, som 

 vi här i dag se församlade, hafva redan eller skola snart, ef- 

 ter hvad vi alle hoppas, häfda Naturvetenskapernas redan se- 

 kelgamla anor i Norden. Vi ega derför en borgen i den kär- 

 lek och hulda värd, hvarmed säväl Naturvetenskaperna som 

 särskildt våra möten omhuldas af Skandinaviens Konungar — 

 och för Sveriges nu församlade Ständer kan jag icke under- 

 låta att vid detta tillfälle betyga Naturvetenskapernas tack- 

 samhet för den frikostighet, dera blifvit bevisad. Det blir 

 en outplånlig förebråelse för deras idkare, om do icke söka 

 efter bästa förmåga emotsvara sin Konungs och sina medbor- 

 gares ädla afsigter. 



Säkraste vägen till detta måls vinnande, liksom värdiga- 

 sto sättet att fira de store hädangängnes minne, är att sam- 

 vctsgrannt följa den föresyn, de lemnat, och troget värda 

 skördarne af deras rika utsäde — samt, så vidt krafterna 

 medgifva, öka och fullfölja hvad dessa Mästare börjat. Vill- 

 koret för allt framskridande är continuitot, sammanlänkande af 

 det nya med det redan gifna; genom blott jagande efter det 

 nya, genom tvära aibrott, genom sjelfviskt lösslitande frän den 

 fastställda utvecklingsbanan vinnas inga nya varaktiga skatter 



