4 



öfver vår fiJrening, hafva nu sloc4inat, dessa vänliga stämmor, 

 som uppmuntrade och varnade de yngre och oerfarne, hafva 

 nu förstummats; icke Svea blott och Dana sörja de store hä- 

 dangSngne, utan hela don bildade verlden deltager i vår för- 

 lust. Ty Nafurvetensliaperna äro kosmopolitcr, hvarje deras 

 framsteg är den med hvarje sekel rikare mensklighetens ge- 

 mensamma arf. Mfi under den djupa saknaden vi ändock 

 glädjas, att desse män lefvat och verkat bland ofts. Ty det 

 folk, som ej tiilegnar sig naturvetenskapernas framsteg, åter- 

 vänder derigenom till barbari; redan stillastående under allmänt 

 framåtskridande är tillbakaflyttning. Det folk, som skyr upp- 

 offringar för vetenskapernas mål och kulturens utbredda her- 

 ravälde, missvårdar sin egen ära, hvarje nations lifskraft. — 

 Det var en tid, då Norrmän och Danskar beherrskado Nor- 

 dens haf, det var en annan tid, då Svenskarne gällde högst 

 på Europas valplatser; styrkans och våldets tider hafva dock 

 nu försvunnit; men den, som kan ridderligt slåss (och att den 

 kraften ännu ej är utdöd i Norden hafva nyligen Danas söner 

 visat), han kan ock tänka och handla stort och ädelt, han 

 eger ock mod till sjelfuppofTring för ett högre mål. Vi lefva 

 nu, för att tala i geologisk stil, i naturvetenskapernas for- 

 mations-period, och skall nu icke värt namn bland folken 

 spårlöst försvinna i tidens flod, måste vi häfda våra veten- 

 skapliga anor och frejda vårt namn på forskningens fält. Vi 

 få icke under smärtan öfver våra förluster misströsta om Na- 

 turvetenskapernas framtid, ty, då vi ega ett högre löfte, att 

 sående ocli skärande icke skall upphöra i den yttre naturen, 



