3 



dragna siiinliglieten till ratta vägen. Derfure bör närmaste 

 niSlet för våra ansträngningar nu blifva, att bereda naturve- 

 tenskapernas högre sanningar inträde i allmänna bildningen 

 och praktiska lifvet, framliälla naturens stränga lagbundenhet 

 och det oskiljaktiga sambandet mellan den physiska och mo- 

 raliska verldsordningen. Ty naturen är icke blott mensklig- 

 hetens första, utan ock rikaste bildnings-skola; dess innehåll 

 blifver för alla åldrar outtömligt, ty ännu efter tusen Sr skall 

 den, i enlighet med Seneca's förutsägelse *), erbjuda nya, 

 okända hjelpmedel till mensklighetens framåtskridande — - och, 

 ju längre vi framskrida, desto mer vidgas fältet för nya fram- 

 steg. Alla tiders historia vittnar ock, att menskliga kulturens 

 framsteg gått i jemnbredd med naturvetenskapernas. Och. 

 då egoism, dogmatism, scepticism förmörkat och förvillat fol- 

 kens sinnen, har menskligheten ånyo måst börja i naturens 

 skola och söka freden i dess sköte. 



Men vid denna återseendets högtid, som alllid mäsle 

 vara kär för förvandta sinnen och idkare af närbeslägtado 

 forsknings-arter, stämmas våra känslor till högre allvar, dä vi 

 erinra oss, livad vi aldrig kunna förgäta, våra gemensamma 

 förluster under den sist förflutna tiden. Ty livart vi blicka 

 omkring oss, sakna vi i vår krets de män, som voro våra 

 sjelfskrifne anförare, våra mötens stiftare och själ, Berzelius 

 och Örsted, att förtiga mänga andra, om vetenskaperna högt 

 förtjente män. Dessa lysande sljernor, som spridde siti glans 



'1 Nemiiii po^t milie auuo'^ tiato Jctjrit oocnsio nova obserxnnJi 



