fullhet hafva vi fröjdats \iil deras Ijjelleinodiga segrar; af \åit 

 innersta hjerta lyckönska m\ dem ocli oss sjelfva till den dro- 

 iulla freden. Mellan vapnen måste de vetenskapliga idrotterna 

 hvila; värt möte måste inställas till lugnare tider. Måtte nu 

 med freden ett nytt segersällt tidskifte inträda äfven för Na- 

 turvetenskaperna, som med skäl kunna kallas banerförare för 

 fredens yrken. Ty naturvetenskaperna hafva icke blott utvid- 

 gat våra utsigter öfver hela verldsbyggnaden, klarnat våra be- 

 grepp om naturens lifsandar och derigenom öfver samtliga 

 det faktiska vetandets forskningsfält, utan tillika frammanat 

 en ädlare tidsanda, hvilken, i motsats till en förgången tids, 

 högre uppskattar en för menskligheten fruktbärande och väl- 

 signelserik verksamhet än tomt prål, sorglös njutning och er- 

 öfringskrigens förstörande våldsbragder. Do äldre bland oss 

 minnas väl den tid, då man i ett förnämt sällskap knappt 

 kunde tala om andra naturföremål än ridhästar och jagthun- 

 dar; huru olika nu här i Sverige, alltsedan den store Härfö- 

 raren genom Landtbruks-Akademiens stiftelse adlade fredens 

 yrken. Såväl härigenom som genom de oberäkneliga nya 

 hjelpmedel, naturvetenskaperna beredt åt industrien, helso- 

 vården och alla samhällets häfkrafter, kunde de sägas redan 

 upphunnit sitt närmaste mål; men do hafva ännu en annan 

 högre sida, mensldighetens andliga lyftning och sedliga föräd- 

 ling. Endast dessa kunna till mensklighetens båtnad lösa sam- 

 tidens stridsfrågor och fredstifta mellan de dunkla fiendtliga 

 makter, som nu uppröra samhällets iljup; ty insen doctrin, 

 ehuru subtil, tndast sinnlig erfarenhet kan återföra don be- 



