86 



bihaiig till den stora föregåeiule Tall-perloden erfordrat. Som 

 vi ofvan nämt, var under den tid, denna martall växte på 

 sjelfva mossarnes yta, alla de omgilvande höjderne bekran- 

 sade af yppiga Ekskogar, ett trädslag, som ännu icke synes 

 inkommit i landet under Tallens herrskareperiod. De äldre 

 af Ekens nedvräkte stammar ligga derföre icke blandade med 

 de reslige tallstammarne, utan möta först bland martallens 

 stubbar. Eken var under denna sin förherrskande period ic- 

 ke blott ojemförligt talrikare än den för närvarande är, utan 

 ock vida större och frodigare, efter den allmänna regien, att 

 hvarje naturalster i ett land har en period för sin stigande 

 utveckling, en för sitt maximum, då det hunnit sin högsta 

 typiska fullkoralighet, och slutligen en period med långsam 

 aftyning, till dess det utdör eller rättare förflyttas till andra 

 ställen, der för detsamma linder tidernas lopp mer gynnande 

 förhållanden intradt. Man finner således från denna period 

 Ekstammar med öfver tvenne alnars diameter under förgre- 

 ningen (äfven i vestra Småland hafva vi sett så väldiga Ek- 

 stammar begrafne under djup mossa i täta Granskogar, der 

 Ek nu alldeles saknas), och är detta så mycket märkvärdi- 

 gare, som, efter Prof. Steenstrup, den då varande Eken till- 

 hörde, icke den nu vanliga Sommar-Eken, utan den svagare 

 Vinter-Eken, hvilken nu saknas i dessa nejder och för när- 

 varande uteslutande tillhör de magraste, höglända trakterne 

 af Götha rike *). Ekens period synes öfver allt i norden va- 



') Hen- Cand. Vaupel bestrider ofvan iiämde förhällaude och aula- 

 ger, att äfven Sommareken förekommit under ofvan beskrifna Kk- 



